П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/16592/25	
Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невчасної виплати ОСОБА_1 всіх сум належних йому при звільненні;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 13.08.2024р. по 22.05.2025р. включно, але не більш як за шість місяців, в сумі 200 560,36грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 30.08.2018р. по 12.08.2024р. проходив військову службу в органах ДПСУ та наказом ВЧ за №537-ОС від 4.07.2024р. позивача звільнено з військової служби.
23.05.2025р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024р. у справі №420/31680/24 на розрахунковий рахунок позивача нарахована спірна сума індексації грошового забезпечення у розмірі 239 327,16грн..
Враховуючи те, що позивача звільнено з військової служби 12.08.2024р., а остаточну виплату відповідачем здійснено 23.05.2025р., то наявні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025р. задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 12.08.2024 по 12.02.2025 у розмірі 203 866,3грн..
В апеляційній скарзі НОМЕР_3 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_4 ) просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині щодо визначення суми компенсації з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено із ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач відповідно до ст.117 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.
Враховуючи те, що виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки здійснюється не більш як за шість місяців, то суд дійшов висновку про наявність підстав нарахування середнього заробітку, виходячи з принципу пропорційності, у розмірі 203 866,3грн..
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує в частині щодо визначення суми виплати та приймає в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та 12.08.2024р. позивача виключено із списків особового складу згідно із наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 12.08.2024р. за №537-OC).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024р. по справі №420/31680/24 визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020р. №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2.12.2021р. №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3.11.2022р. року №2710-IX відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт, внесених Постановою КМУ №481 від 12.05.2023р. до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017р.; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. перерахунок грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020р. №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2.12.2021р. №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3.11.2022р. №2710-IX, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, внесених Постановою КМУ №481 від 12.05.2023р. до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
23.05.2025р. на особистий банківський рахунок позивача від ВЧ НОМЕР_1 надійшло грошове забезпечення, перераховане за рішенням суду у справі №420/31680/24, у розмірі 239 327,16грн.(а.с.8).
Вважаючи дії відповідача щодо порушення строків повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом 1 ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У рішенні Конституційного Суду України від 7.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення КЗпП України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 за ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною 1 цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1.07.2022р. №2352-ІХ (далі – Закон №2352-ІХ) текст ст.117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон №2352-ІХ та відповідно і нова редакція ст.117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022р..
Як вбачається із матеріалів справи, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем ОСОБА_1 станом на 18.08.2024р. грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. по 19.05.2023р. у належному розмірі.
23.05.2025р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024р. по справі №420/31680/24 позивачу виплачено 239 327,16грн..
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 13.08.2024р. по 22.05.2025р. включно, але не більше ніж за 6 місяців.
Розраховуючи суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позивачем вимог, судова колегія виходить з наступного.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМУ від 8.02.1995р. №100 (далі – Порядок №100), відповідно до п.2 якої його дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.
Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Оскільки, позивача звільнено з військової служби у серпні 2024р., то для розрахунку середньоденного заробітку необхідно враховувати грошове забезпечення за червень 2024р., липень 2024р., врахувавши складові, що не мають разового характеру.
Згідно із архівною відомістю №1 за період з січня 2024 по грудень 2024р. ОСОБА_1 у червні 2024р. позивачу виплачено 39 254,45грн. – 1 320грн. (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб) 37 934,45грн., а у липні 2024р. – 27 966,6грн.. 
Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 37 934,45грн. + 27 966,6грн. / 61 = 1 080,35грн..
Розраховуючи суму середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 13.08.2024р. по 22.05.2025р., судова колегія виходить з наступного.
Як зазначено у ст.117 КЗпП України, що виплата середнього заробітку відбувається за період не більше ніж за 6 місяців, то в даному випадку 6 місяців затримки починаючи з 13.08.2024р. закінчується 12.02.2025р..
Вказаний вище період становить 184 календарних днів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За обставин цієї справи судова колегія вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.
Судова колегія звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8.10.2025р. у справі №489/6074/23 щодо тлумачення та застосування положень ст.117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності з 19.07.2022р..
Так, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022р., необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Отже, у даному випадку апеляційний суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за період з 13.08.2024р. по 12.02.2025р. повинен бути здійснений із врахуванням принципу пропорційності.
Як вбачається із архівної відомості №1 за період з січня 2024 по грудень 2024р. ОСОБА_1 при звільнені було виплачено 136 711,75грн. + 5 806,45грн. грошового забезпечення, виплаченого у добровільному порядку.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, на день виключення зі списків ОСОБА_1 мало бути нараховано 381 845,36грн. = 142 518,2грн. + 239 327,16грн..
Відсоткове співвідношення спірної суми у даній справі до загальної суми виплати розраховується наступним чином: (239 327,16грн. х 100 / 381 845,36грн. = 62,68%). 
Виходячи з принципу пропорційності, судова колегія вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача здійснити обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку наступним чином:
184 дні х 1080,35рн. = 198 784,4грн. х 62,68% = 124 598,06грн., що становить 62,68% суми виплати, яка мала бути нарахована на день виключення зі списків особового складу.
Враховуючи вищевикладене, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 13.08.2024р. по 22.05.2025р. становить: 124 598,06грн..
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 203 866,3грн., а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині щодо визначення суми виплати та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025р. скасувати в частині:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 12.08.2024 по 12.02.2025 у розмірі 203 866,30 грн».
Прийняти в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 13.08.2024р. по 12.02.2025р. у розмірі 124 598,06грн. (сто двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень шість копійок).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов 

О.В. Єщенко