ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1298/26 Справа № 192/1643/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційні скарги Солонянської селищної ради та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року
у цивільній справі за заявою керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність, –
В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради звернувся до суду із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність.

Заява обґрунтовувалась тим, що на території Сурсько-Михайлівського старостинського округу в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області розташований об`єкт з ознаками безхазяйності.

27 вересня 2021 року староста Сурсько-Михайлівського старостинського округу звернулась з листом про те, що на території старостинського округу за адресою: АДРЕСА_1 вулиці Коржа Микити (колишня Будьоного), розташована одноповерхова будівля орієнтовною площею до 200 кв.м, якій поштова адреса не присвоювалася, відомості щодо власників та забудовників відсутні.

Рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 16 листопада 2021 року будівлі як об`єкту безхазяйного майна присвоєно адресу: с. Сурсько-Михайлівка, Дніпровський (колишня назва Солонянський) район, Дніпропетровська область, вул. Центральна, буд.43-Г.

Постійно діюча комісія з питань виявлення, обліку та набуття у комунальну власність Солонянської селищної ради майна відумерлої спадщини та безхазяйного майна, здійснила обстеження об`єкта нерухомого майна з ознакою безхазяйності і встановила, що в АДРЕСА_1 знаходиться нежитлова одноповерхова будівля, загальною площею близько 200 кв.м, зовнішній вигляд задовільний, при внутрішньому огляді виявлено пошкоджені вікна та обвалені стелі будівлі, поряд із будівлею знаходиться приміщення вбиральні, площею близько 9 кв.м.

Рішенням Солонянської селищної ради від 27 січня 2022 року вирішено взяти на облік безхазяйне майно нежитлову одноповерхову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою виявлення власника вказаного майна селищною радою було оприлюднено оголошення про виявлення та взяття на облік безхазяйного майна у газеті «Вперед» і на веб-сайті Солонянської селищної ради.

Державним реєстратором взято на облік безхазяйне нерухоме майно нежитлову одноповерхову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи викладене, заявник просив суд передати у комунальну власність Солонянській селищній територіальній громаді в особі Солонянської селищної ради безхазяйне нерухоме майно, а саме нежитлову одноповерхову будівлю, що у плані зазначена під літерою «Б», площею під забудову 178,4 кв.м та вбиральню, що у плані зазначена під літерою «В», площею під забудовою 9,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року у задоволенні заяви керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра – відмовлено.

У поданій 03 жовтня 2025 року апеляційній скарзі Солонянська селищна рада, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву прокурора про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що Сурсько-Михайлівська сільська рада не була власником спірного приміщення, що є предметом розгляду даної справи, на балансі це майно також не перебувало, оскільки після припинення в кінці 2020 року повноважень посадових осіб Сурсько-Михайлівської сільської ради була проведена інвентаризація майна, активів та зобов`язань Сурсько-Михайлівської сільської ради, і приміщення, що є предметом спору до Солонянської селищної ради, як правонаступника Сурсько-Михайлівської сільської ради не передавалося.

Зазначає, що відповідно до рішення Солонянської селищної ради від 25 лютого 2021 № 161-6/VIII«Про затвердження передавальних актів сільських рад, що реорганізовуються шляхом приєднання до Солонянської селищної ради, актів приймання-передачі закладів дошкільної освіти та іншого майна» було затверджено передавальний акт, складений комісією з реорганізації шляхом приєднання юридичної особи Сурсько-Михайлівська сільська рада до Солонянської селищної ради. Разом із майном Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянська селищна рада прийняла документи, що підтверджують право власності (володіння, користування, розпорядження) на об`єкти основних засобів та документів, які підтверджують право власності або користування земельними ділянками (згідно акту передачі правоустановчих документів на нерухоме майно комунальної власності Сурсько-Михайлівської сільської ради до Солонянської селищної ради від 11 січня 2021 року).

У даному акті відсутні права Сурсько-Михайлівської сільської ради на будівлю, що є предметом розгляду даної справи та предметом договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року.

Також 13 жовтня 2025 року з апеляційною скаргою звернувся перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву прокурора про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що прокурором доведено всі обставини, що входять до предмету доказування, а саме факту безхазяйності спірної будівлі та можливості передачі її у комунальну власність.

Водночас, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції посилаючись виключно на показання свідків, дійшов хибного висновку про те, що фактичне користування спірною будівлею АТ «Укрпошта», яке не має жодних речових прав щодо безхазяйної нежитлової будівлі, на підставі договору оренди, укладеного між Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, яка з не встановлених підстав уклала його у грудні 2013 року, спростовує факт безхазяйності будівлі за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 .

Листом від 02 травня 2025 року АТ «Укрпошта» підтверджено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на балансі та у власності АТ «Укрпошта».

Відповідно нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , не перебувала ні у державній, ні у комунальній, ні у приватній власності, та відповідала законодавчому визначенню безхазяйного майна, що судом першої інстанції не спростовано.

Як вбачається зі змісту договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, акту від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 25 листопада 2016 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди № 2 від 16 січня 2018 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди від 25 вересня 2019 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, вказані документи не містять правових підстав набуття права власності на це майно наймодавцем – Сурсько-Михайлівською сільською радою на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно не можуть свідчити про законність укладення вказаних угод.

Окремо про неправомірність укладених угод свідчить той факт, що адреса: АДРЕСА_1 , належить домоволодінню, яке використовується на законних підставах фізичною особою, та під розміщення відділення «Укрпошти» не передавалося.

Майно, що є предметом заяви прокурора про передачу безхазяйної нерухомої речі не належить до комунальної власності Сурсько-Михайлівської сільської ради, до Солонянської селищної ради за актами приймання-передачі воно не передавалося.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Солонянської селищної ради та створення комісій з реорганізації сільських ради Солонянської селищної ради № 10-1/VIII від 09 грудня 2020 року Сурсько-Михайлівську сільську раду приєднано до Солонянської селищної ради, яка є правонаступником всього майна, в тому числі підприємств, організацій (установ, закладів), комунальної форми власності, прав та обов`язків сільських рад (т.1 а.с.35, 36).

Рішенням про утворення старостинських округів Солонянської селищної ради № 12-І/VIII від 09 грудня 2020 року утворено Сурсько-Михайлівський старостинський округ (т.1 а.с.36 зворот, 37).

Рішенням про затвердження старост Солонянської селищної ради № 14-І/VIII від 09 грудня 2020 року, ОСОБА_1 затверджено на посаду старости, в тому числі села Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області (т.1 а.с.38).

Згідно повідомлення Виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 97 від 27 вересня 2021 року на території старостинського округу за адресою: АДРЕСА_1 Микити (колишня Будьоного), розташована одноповерхова будівля орієнтовною площею до 200 кв.м, якій поштова адреса не присвоювалася, відомості щодо власників та забудовників відсутні (т.1 а.с.24).

Вказані обставини підтверджуються листом Сурсько-Михайлівського старостинського округу № 29 від 29 травня 2023 року (т.1 а.с.40 зворот, 41).

Згідно рішення про результати проведення інвентаризації житлового фонду та впорядкування нумерації об`єктів житлового фонду Виконавчого комітету Сурсько-Михайлівської сільської ради № 6 від 24 січня 2007 року будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (т.3 а.с.81-84).

Рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 16 листопада 2021 року, адміністративній будівлі присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24 зворот, 25).

Відповідно до акту обстеження нерухомого майна від 30 листопада 2021 року встановлено, що в АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт безхазяйного нерухомого майна, а саме одноповерхова нежитлова будівля, площею близько 200 кв.м, поряд з будівлею знаходиться вбиральня, площею близько 9 кв.м (т.1 а.с.26).

Згідно протоколу постійно діюча комісія з питань виявлення, обліку та набуття у комунальну власність Солонянської селищної ради майна відумерлої спадщини та безхазяйного майна від 30 листопада 2021 року вирішила передати безхазяйне майно, нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , на зберігання старостинському округу до набуття права власності на будівлю Солонянською селищною радою та визначення балансоутримувача вказаної будівлі (т.1 а.с.27).

Рішенням Солонянської селищної ради взято на облік безхазяйне майно нежитлову одноповерхову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27 зворот).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, державним реєстратором Виконавчого комітету Солонянської селищної ради Андрейченко Ольгою Павлівною 01 лютого 2022 року прийнято рішення про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме нежитлову одноповерхову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно нерухомого майна відсутні (т.1 а.с.28 зворот, 29).

Відповідно до повідомлення, розміщеного на веб-сторінці Солонянської громади від 01 лютого 2022 року, Виконавчим комітетом Солонянської селищної ради було зроблено оголошення про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме нежитлової одноповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.29 зворот, 30).

Аналогічне повідомлення розміщено і в газеті «ВПЕРЕД» від 05 лютого 2022 року (т.1 а.с.30 зворот, 31).

Відповідно до технічного паспорту від 15 лютого 2023 року на нежитлову одноповерхову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова одноповерхова будівля, літера «А» складається: коридор – загальною площею 5,8 кв.м, адмін. прим. – загальною площею 33,4 кв.м, підсобного приміщення – загальною площею 12,2 кв.м, підсобного приміщення – загальною площею 8,9 кв.м, підсобного приміщення – загальною площею 9,4 кв.м, підсобного приміщення – загальною площею 10,9 кв.м, підсобного приміщення – загальною площею 5,7 кв.м, адмін. прим. – загальною площею 32,2 кв.м, адмін. прим. – загальною площею 23,8 кв.м, вбиральні, літери «Б» - загальною площею 9,5 кв.м (т.1 а.с.32-34).

З повідомлення Солонянської селищної ради № 02-14-800/0/2-23 від 05 травня 2023 року вбачається, що станом на теперішній час до селищної ради з приводу підтвердження права власності на нерухоме майно нежитлову одноповерхову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , жодна особа не зверталась, власника нерухомого майна не встановлено (т.1 а.с.50).

Вказані обставини підтверджуються повідомленням Солонянської селищної ради № 02-14-1342/0/2-23 від 17 липня 2023 року (т.1 а.с.53).

Згідно відповіді Фонду державного майна України № 01-09-02200 від 23 травня 2023 року відомості про нерухоме майно за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34 зворот), від суб`єктів управління до Фонду державного майна України з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися (т.1 а.с.45 зворот).

Вказані обставини підтверджуються повідомленням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях № 10-11-02473 від 09 червня 2023 року (т.1 а.с.45).

Відповідно до довідки ТОВ «АБРІС» № 233 від 13 липня 2023 року, за даними реєстрації нерухомого майна станом на 31 грудня 2012 року, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34 зворот).

З акту обстеження нерухомого майна від 21 грудня 2023 року встановлено, що в АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт безхазяйного нерухомого майна, а саме одноповерхова нежитлова будівля, площею 178,4 кв.м та вбиральня, площею 9,5 кв.м (т.1 а.с.138).

Як вбачається з довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 228/299-24 від 19 січня 2024 року, інформація щодо зареєстрованого Державного акту на земельну ділянку на якій розташована нежитлова адміністративна будівля за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня (т.1 а.с.189).

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 9-4-0.223-4193/2-24 від 30 липня 2024 року право власності земельної ділянка з кадастровим номером 1225087300:02:005:6033, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Солонянською селищною радою 27 липня 2023 року та знаходиться в оренді ТОВ «Колос» (т.2 а.с.210-212).

З акту обстеження нерухомого майна з ознакою безхазяйного від 06 вересня 2024 року з фототаблицями до нього встановлено, що в АДРЕСА_1 , знаходиться нежитлова будівля, зачинена, ключі зберігаються у робітника з благоустрою Сурсько-Михайлівського старостинського округу Яременко Ю.І. В ході обстеження суміжних земельних ділянок, які межують із вказаною земельною ділянкою встановлено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1225087300:02:005:6028, яка належить Солонянській селищній раді та перебуває у користуванні на праві оренди ТОВ «Колос». Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташована будівля церкви релігійної громади святих Петра і Павла, яка перебуває у постійному користуванні. На північ від об`єкту нерухомого майно з ознакою безхазяйного, орієнтовно на відстані 25 м розташована нежитлова будівля, що перебуває у власності двох фізичних та юридичних осіб, частина перебуває у власності ПП ОСОБА_3 і ПП ОСОБА_4 , та використовується як магазин. Під даною частиною будівлі відведено земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 1225087300:02:001:0035, площею 0,0242 га. Інша частина даної будівлі перебуває у власності ТОВ «Колос», під даною частиною будівлі земельна ділянка не сформована. Земельна ділянка під зазначеною будівлею не огороджена (т.2 а.с.234-237).

Згідно повідомлення АТ «Укрпошта» № 1.12.003.002-16027-25 від 02 травня 2025 року об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває на балансі та у власності АТ «Укрпошта», на сьогодні діюче сільське відділення поштового зв`язку знаходиться в орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.72).

Як вбачається з договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, акту від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди № 1 від 25 листопада 2016 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди № 2 від 16 січня 2018 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди від 25 вересня 2019 року до договору оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , площею 51,8 кв.м, знаходиться в оренді АТ «Укрпошта» (т.3 а.с.94-100).

З Державного акту на право постійного користування землею, науково-технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки церковної парафії Святих Апостолів Петра і Павла серії Сл І-ДП № 006182 від 26 березня 1996 року вбачається, що землю в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, площею 0,5620 га в межах згідно з планом землекористування, надано у постійне користування для будівництва храму (т.2 а.с.214-218).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показав суду, що він з 2014 року був головою Сурсько-Михайлівської ради, а з 2020 року є головою Сурсько-Михайлівського старостинського округу, та в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області по вулиці Центральній, буд.43-Г розташований нерухомий об`єкт з ознаками безхазяйності, вказаним приміщенням тривалий час ніхто не користується.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав суду, що він є робітником з благоустрою Сурсько-Михайлівського старостинського округу, та під час проведення обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , він відчиняв зазначене приміщення, оскільки ключі від дверей знаходяться у нього.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав суду, що він є священиком храму церковної парафії Святих Апостолів Петра і Павла, храм розташований в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, де поруч з храмом є приміщення, але оскільки він постійно не перебуває в зазначеному селі, тому стосовно зазначеного приміщення повідомити нічого не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона є орендарем приміщення в АДРЕСА_2 , в якому знаходиться магазин, а поруч є приміщення, відносно якого розглядається вказана справа, в якому знаходиться відділення АТ «Укрпошта».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона є працівником АТ «Укрпошта», відділення якого знаходиться в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, але точної адреси вона не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона з 2018 року є керівником відділення АТ «Укрпошта», яке знаходиться в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, також вона є місцевою мешканкою в селі Сурсько-Михайлівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області і проживає в ньому з дитинства. Зазначила, що відділення АТ «Укрпошта» за № 52410, розташоване вже дуже тривалий період в приміщенні, яке є об`єктом розгляду даної справи. У вказаному приміщенні працівники АТ «Укрпошта» здійснювали ремонт, в тому числі і фарбували зовнішні стіни у білу фарбу. На даний час на вказаному приміщенні також розміщена велика вивіска з логотипом АТ «Укрпошта». Ключі від приміщення перебувають в неї, як у керівника відділення, і саме вона здійснює відкриття та закриття відділення враховуючи, що в приміщенні перебувають матеріальні цінності.

Також свідок ОСОБА_8 підтвердила, що на фототаблицях до акту обстеження нерухомого майна з ознаками безхазяйності від 06 вересня 2024 року, що розташовані в томі 2 на аркуші справи № 234-237, зображено саме відділення АТ «Укрпошта» та зовнішній ремонт приміщення, а саме фарбування стін, яке здійснювалося працівниками АТ «Укрпошта».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він є орендарем приміщення якого знаходиться в АДРЕСА_1 , де поруч з їх приміщенням знаходиться ще одне приміщення, але, що це саме за приміщення він не знає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила показання свідка ОСОБА_9 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що нежитлова одноповерхова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , не є безхазяйним иайном.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

Згідно зі статтею 333 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Тільки після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Отже, ЦК України передбачена можливість звернення до суду із заявою про передачу у комунальну власність лише нерухомих речей та лише у випадку вчинення всіх, передбачених законодавством дій.

Встановивши, що нежитлове приміщення, яке просить визнати безхазяйним прокурор, таким не є, врахувавши, що вказаним приміщенням в порядку діючого договору оренди користується юридична особа, і заявник Солонянська селищна рада, є стороною вказаного договору, як правонаступник орендодавця, – суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви прокурора.

Доводи апеляційної скарги Солонянської селищної ради про те, що Сурсько-Михайлівська сільська рада не була власником спірного приміщення, що є предметом розгляду даної справи, на балансі це майно також не перебувало, оскільки після припинення в кінці 2020 року повноважень посадових осіб Сурсько-Михайлівської сільської ради була проведена інвентаризація майна, активів та зобов`язань Сурсько-Михайлівської сільської ради, і приміщення, що є предметом спору до Солонянської селищної ради, як правонаступника Сурсько-Михайлівської сільської ради не передавалося, а реєстрація права оренди за АТ «Укрпошта на підставі договору № 1290 від 02 грудня 2013 року та додаткової угоди до нього від 25 вересня 2019 року проведена з порушенням норм чинного на той час законодавства, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З показань допитаних свідків, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_8 достовірно встановлено, що нежитлове приміщення, яке заявник вважає безхазяйним є приміщенням відділення АТ «Укрпошта» № 52410 за адресою: с. Сурсько-Михайлівка, Дніпровський (колишня назва Солонянський) район, Дніпропетровська область, вул. Центральна, буд.43-Г, яке використовувалось протягом тривалого часу на підставі договору № 1290 від 02 грудня 2013 року та додаткової угоди до нього від 25 вересня 2019 року, які укладені саме з Сурсько-Михайлівською сільською радою Дніпропетровською області, при цьому адреса вказаного приміщення зазначена як: с. Сурсько-Михайлівка, Дніпровський (колишня назва Солонянський) район, Дніпропетровська область, вул. Центральна, буд.15, що свідчить про безпідставність посилань, як прокурора так і Солонянської селищної ради, що даному приміщенню не було присвоєно адреси раніше до виявлення його, як безхазяйного.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спростовуються, як дослідженим в судовому засіданні доказами, а саме копією договору з АТ «Укрпошта» № 1290 від 02 грудня 2013 року, з додатковими угодами до нього, при цьому всі додаткові угоди до вказаного договору підписані саме свідком ОСОБА_1 від імені Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, що свідчить про те, що свідок ОСОБА_1 не міг не бути обізнаним про наявність вказаних обставин.

Також, колегія суддів не приймає до уваги акти обстеження нежитлового приміщення від 30 листопада 2021 року, від 21 грудня 2023 року та від 06 вересня 2024 року, враховуючи, що вказані акти не містять дійсної інформації, яка встановлена в ході розгляду справи, а саме щодо розташування у вказаному приміщенні відділення АТ «Укрпошта» № 52410.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Також, безпідставними є доводи Солонянської селищної ради про те, що селищна рада не має будь-якого відношення до договору № 1290 від 02 грудня 2013 року, укладеного Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області з АТ «Укрпошта», оскільки Солонянська селищна рада є правонаступником всіх прав та обов`язків Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, згідно пункту 1.3 додаткової угоди від 25 вересня 2019 року до договору № 1290 від 02 грудня 2013 року, термін дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року, якщо жодна з сторін до моменту закінчення терміну дії договору не виявить ініціативи до його розірвання, термін дії договору автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік, на тих же умовах, що передбачені договором, при цьому свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що АТ «Укрпошта» продовжує користуватись приміщенням до теперішнього часу.

Водночас, додані до апеляційної скарги Солонянської селищної ради на підтвердження доводів апеляційної скарги копії передавального акту від 01 лютого 2021 року, складеного комісією з реорганізації шляхом приєднання юридичної особи Сурсько-Михайлівська сільська рада до Солонянської селищної ради та акту передачі правоустановчих документів на нерухоме майно комунальної власності Сурсько-Михайлівської сільської ради до Солонянської селищної ради від 11 січня 2021 року, – не мають правового значення, оскільки селищна рада не подавала їх до суду першої інстанції, місцевий суд їх не досліджував та не надавав їм правової оцінки.

Крім того, в апеляційній скарзі Солонянська селищна рада не виклала мотивів неподання та причин неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, частин другої, третьої статті 367 ЦПК України дає підстави виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмови в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (незалежних від нього) не міг надати їх до суду;

суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо);

наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330св24).

Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду з цього процесуального питання, що має значний вплив на дотримання принципів судочинства, зокрема змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21); постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22 (провадження № 61-9422св22), від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22).

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подано до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі під час обговорення заявленого клопотання (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/7772/15-ц).

Доводи апеляційної скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про те, що договір оренди нерухомого майна № 1290 від 02 грудня 2013 року та додаткові угоди до нього не містять правових підстав набуття права власності на це майно наймодавцем – Сурсько-Михайлівською сільською радою на спірне нерухоме майно, та відповідно не можуть свідчити про законність укладення вказаних угод, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правомірність укладення цих угод прокурором не спростовано належними та допустимими доказами, вказані угоди у передбаченому законом порядку не визнані недійсними.

Доводи апеляційних скарг переважно зводяться до помилкового тлумачення заявниками норм матеріального та процесуального права і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено із правильним застосування норм матеріального права та без порушення норм процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявниками апеляційних скарг не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вони не змогли повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб заявники надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилались як на підставу своїх вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. Що не позбавляє звернутись у подальшому до суду для вирішення цього питання.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Солонянської селищної ради та першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури – залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 03 лютого 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида