ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2025 року                                                              
м. Київ
справа № 522/10663/22
провадження № 61-95св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року під головуванням судді Косіциної В. В. та постанову Одеського апеляційного суду 
від 27 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Назарової М. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа - державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Марінова Катерина Антонівна, про визнання незаконним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21 червня 2022 року про скасування рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, яке було прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Маріновою К. А.
В обґрунтування позову зазначила, що у липні 2022 року вона дізналась про прийняття Міністерством юстиції України наказу на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07 лютого 2022 року за результатами розгляду скарги АТ «Альфа Банк» від 13 грудня 2021 року № 90541, яка була зареєстрована Міністерством юстиції України 16 грудня 2021 року.
Вказаним наказом було скасоване рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Маріновою К. А. про державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно, а саме нежитлову господарську будівлю, яка розташована за адресою: м. АДРЕСА_2 
Позивач вважає вказаний наказ таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не містить мотивів його прийняття та не підписаний всіма членами колегії. Також вказує на те, що відповідач порушив строк розгляду скарги.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 29 червня 2023 року, яке залишив без змін постановою від 27 листопада 2023 року Одеський апеляційний суд, позовну заяву ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав незаконним та скасував наказ Міністерства юстиції України від 21 червня 2022 року про скасування рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, яке було прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Маріновою К. А.
Ухвалюючи оскаржене судове рішення місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що скарга АТ «Альфа Банк» зареєстрована у Міністерстві юстиції 16 грудня 2021 року, тобто надійшла з пропуском встановленого законодавством двомісячного терміну на звернення, при цьому у матеріалах справи відомості про те, коли скаржник дізнався про це рішення відсутні.
Суди вважали, що такими діями та прийняттям рішення поза межами встановленого законом строку відповідач порушив права позивача.
Жодні відомості про право власності АТ «Альфа Банк» на спірний об`єкт нерухомого майна у Реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначені не були, а тому відповідач не мав достатніх та законних підстав для здійснення розгляду скарги АТ «Альфа Банк» на рішення від 30 серпня 2021 року з огляду на відсутність порушення прав АТ «Альфа Банк», як скаржника.
Місцевий суд також вказав, що відповідач не надав доказів належного повідомлення позивача про розгляд скарги АТ «Альфа Банк», що позбавило позивача можливості подати письмові пояснення по суті скарги.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2023 року представник Міністерства юстиції України Васильєва С. О. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2023 в якій просила оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
У поданій касаційній скарзі представник Міністерства юстиції України зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили строки подання скарги АТ «Альфа Банк» до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінової К. А.
Касаційна скарга також містить посилання на ту обставину, що суди дійшли помилкового висновку про те, що скарга на рішення державного реєстратора 
від 30 серпня 2021 року була подана з пропуском встановленого законом строку у 60 днів, проте такий висновок помилковий. Представник заявника вказує, що згідно вхідного штампу на скарзі вона була зареєстрована Міністерством юстиції України 16 грудня 2021 року, разом із тим заявник - АТ «Альфа Банк» зазначав час та обставини, коли йому стало відомо про рішення державного реєстратора, а саме з інформаційної довідки від 13 грудня 2021 року, а тому вважає, що заявник повністю виконав вимоги закону під час звернення із скаргою.
Наведене твердження узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 08 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20 та 
від 16 листопада 2021 року у справі № 910/694/21.
Також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 
від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, де касаційний суд вказував, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Представник заявника також зазначає, що суди неправильно витлумачили та застосували приписи частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при визначенні суб`єкта звернення із цією скаргою, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Представник заявника вважає, що розгляд цієї справи повинен був здійснюватися за правилами адміністративного судочинства, а тому суди повинні були закрити провадження у справі.
При розгляді питання про порядок повідомлення зацікавлених осіб  у розгляді скарги, як це передбачено пунктом 10 Порядку була застосована норма права без урахування висновку щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.
Представник заявника вказує на те, що висновки судів про неповідомлення 
ОСОБА_1 помилкові, адже не узгоджуються із правовим висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17, 
від 31 травня 2019 року у справі № 810/328/18, від 04 червня 2019 року у справі 
№ 815/5049/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17.
Додатково касаційна скарга містить арґумент про те, що суд втрутився у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у березні 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Патько Н. Я. у задоволенні касаційної скарги просила відмовити, а оскаржені судові рішення залишити без змін, вказуючи на необґрунтованість доводів касаційної скарги.
Зазначала, що доводи касаційної скарги спрямовані на те, щоб поставити під сумнів правильні висновки судів, адже саме на підставі постанови та акта приватного виконавця Білецького І. М., винесених у виконавчому провадженні у зв`язку із примусовим виконанням виконавчого листа № 18-1205/21 на підставі часини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний реєстратор і прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за позивачем.
Міністерство юстиції України при ухваленні оскарженого наказу допустило численні процесуальні порушення на які обґрунтовано вказали суди.
У поданій у липні 2024 року до Верховного Суду заяві представник позивача зазначає, що Міністерство юстиції України наказом від 08 березня 2024 року, який був прийнятий після звернення із цією касаційною скаргою, залишило без розгляду по суті скаргу АТ «Альфа Банк», як таку, яка подана особою, права якої у зв`язку з оскарженим рішенням у сфері державної реєстрації прав не порушені.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 28 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Приморського районного суду міста Одеси. 
25 квітня 2024 року цивільна справа № 522/10663/22 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М. постановою від 03 серпня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 18-1205/21, який був виданий Львівським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики грошових коштів від 01 травня 2020 року у розмірі 2 432 624,93 грн.
03 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М. виніс постанову у ВП НОМЕР_1 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру 
АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення під АДРЕСА_2 та на праві власності належали боржнику ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції встановив, що 06 серпня 2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_2 , погоджена стягувачем про передачу нерухомого майна, а саме нежитлової господарської будівлі загальною площею 66 кв. м, яка розташована за адресою: 
АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості.
На підставі вказаної заяви та керуючись частиною восьмою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець 06 серпня 2021 року виніс постанову та акт про передачу стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 18-1205/21, який був виданий Львівським апеляційним судом 27 липня 2021 року, нежитлового приміщення № 19а, яке розташоване у АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 2327602051101, на загальну суму 202 811,93 грн, що належить боржнику ОСОБА_2 .
На підставі постанови приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 06 серпня 2021 року та акта приватного виконавця від 06 серпня 2021 року у ВП № НОМЕР_1, державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінова К. А. 30 серпня 2021 року прийняла рішення № 60064147 про державну реєстрацію права власності на нежитлову господарську будівлю АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 
16 грудня 2021 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга АТ «Альфа Банк» від 13 грудня 2021 року на рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, яке було прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Маріновою К. А. щодо нежитлової господарської будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 з вимогою тимчасово обмежити доступ державному реєстратору Маріновій К. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Висновком Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06 червня 2022 року рекомендовано задовольнити у повному обсязі скаргу АТ «Альфа Банк» від 13 грудня 2021 року 
№ 90541; скасувати рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, яке було прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Маріновою К. А. та тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Маріновій К. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць.
На підставі вказаного висновку від 06 червня 2022 року Міністерство юстиції України прийняло наказ, підписаний 21 червня 2022 року, яким задовольнило у повному обсязі скаргу АТ «Альфа Банк» від 13 грудня 2021 року № 90541; скасувало рішення від 30 серпня 2021 року № 60064147, прийняте державним реєстратором Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Маріновою К. А. та тимчасово заблоковало доступ державному реєстратору Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Маріновій К. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць; виконання п. 2 поклало на Офіс протидії рейдерству, а виконання п. 3 - на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Суди встановили, що державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінова К. А. рішення про державну реєстрацію прав прийняла 30 серпня 2021 року, а скарга АТ «Альфа Банк» зареєстрована у Міністерстві юстиції 16 грудня 2021 року, тобто вказана скарга надійшла з пропуском встановленого законодавством 60 денного строку на звернення із нею, при цьому у матеріалах справи відомості про те, коли скаржник дізнався про це рішення відсутні.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Якщо порушення своїх прав особа визначає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 року у справі 
№ 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.
З матеріалів справи відомо та суди встановили, що приватний виконавець 06 серпня 2021 року виніс постанову та акт про передачу стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 2327602051101, на загальну суму 202 811,93 грн, яке належало боржнику ОСОБА_2 .
На підставі постанови та акта приватного виконавця державний реєстратор 
30 серпня 2021 року ухвалила рішення № 60064147 про державну реєстрацію права власності на нежитлову господарську будівлю АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
Згідно з частинами першою-третьою, дев`ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір). Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (частина четверта статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджений Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту.
Пунктом 2 Порядку визначено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.
Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
За змістом пункту 5 Порядку Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.
У разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються (пункт 8 Порядку).
Відповідно до пункту 5 Порядку закінчення встановленого законом строку подачі скарги є однією з підстав для відмови у її задоволенні. Відповідно до пункту 6 Порядку якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку.
Суди звертали увагу, що розглядаючи скаргу, Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції не звернула уваги на те, що строк для оскарження рішення державного реєстратора від 30 серпня 2021 року, встановлений законом у 60 днів, сплив, а у своєму висновку питання пропуску строку, встановленого частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», колегія не вирішила.
Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що питання про відповідність поданої скарги вимогам щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вирішуються комісією з розгляду скарг на етапі підготовки скарги до розгляду. Відповідно, рішення про відмову у задоволенні скарги з підстав невідповідності поданої скарги щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вимогам закону комісія приймає саме на підготовчій стадії до розгляду скарги по суті.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду 
від 29 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 826/14164/17 та від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а.
При цьому однією з підстав для відмови у задоволенні скарги є закінчення встановленого законом строк подачі скарги. Водночас, для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права. Якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги Мін`юст та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 та від 08 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20, від 07 липня 2022 року у справі № 280/2030/21. 
Суди встановили, що державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінова К. А. ухвалила рішення 30 серпня 2021 року, а скарга АТ «Альфа Банк» зареєстрована у Міністерстві юстиції 16 грудня 2021 року, тобто вказана скарга надійшла з пропуском встановленого законодавством 60 денного строку на звернення із нею, при цьому у матеріалах справи відомості про те, коли скаржник дізнався про це рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки судів про те, що прийняттям рішення поза межами встановленого законом строку відповідач порушив права позивача.
Одночасно колегія суддів також відхиляє арґумент касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили строки подання скарги АТ «Альфа Банк» до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінової К. А.
Арґумент касаційної скарги про те, що згідно вхідного штампу на скарзі вона була зареєстрована Міністерством юстиції України 16 грудня 2021 року, разом із тим заявник - АТ «Альфа Банк» зазначав час та обставини, коли йому стало відомо про рішення державного реєстратора, а саме з інформаційної довідки від 13 грудня 
2021 року колегія суддів відхиляє, адже суди встановили та вказували, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, коли скаржник дізнався про це рішення.
З огляду на викладене колегія суддів також відхиляє посилання представника заявника правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 08 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 910/694/21 та від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16.
Додатково колегія суддів зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладений правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Згідно із пунктом 10 Порядку для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.
Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.
Пунктом 11 Порядку передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 814/2229/17 відхилив доводи відповідача щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом відповідних наказів на офіційному сайті Міністерства юстиції України, оскільки позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Міністерства юстиції України щодо розміщення на ньому такої інформації.
Також Верховний Суд у схожих за своїм змістом правовідносинах формував висновок про те, що повідомлення про розгляд скарги шляхом публічного його розміщення на сайті Міністерства юстиції України було недостатнім та прогнозовано не надавало можливості Комісії пересвідчитись у його отриманні всіма зацікавленими особами. У свою чергу, публікації оголошення на сайті відповідача не є належним доказом повідомлення, у зв`язку з чим неможливо визначити, чи дотримано Мін`юстом строки повідомлення сторін, встановлені Порядком розгляду скарг (постанови від 19 травня 2021 року у справі № 640/17492/20, від 27 травня 
2021 року у справі № 420/4037/20, від 16 грудня 2021 року у справі № 420/4816/20 та від 06 грудня 2022 року у справі № 380/5709/20).
Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 826/3539/17, правова позиція, викладена у якій неодноразово була підтримана касаційним судом, звернув увагу на те, що Міністерство юстиції України повинне обирати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача мають свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.
Коли в результаті рішення органу державної влади може відбутись втручання у права або інтереси особи, такий орган має пересвідчитись, що ним використано всі можливі способи повідомлення такої особи та забезпечено її безпосередню участь або можливість надання письмових пояснень, заперечень тощо.
У даному випадку, суди констатували, що відповідач не довів використання ним усіх можливих способів повідомлення позивача та забезпечення його безпосередню участь або можливість надання письмових пояснень, заперечень тощо.
Верховний Суд зауважує, що позбавлення заінтересованої особи, яка є власником майна, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками про те, що під час розгляду скарги АТ «Альфа Банк» Міністерство юстиції України порушило процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації.
Встановлені процедурні порушення розгляду скарги нівелюють відповідні наслідки та обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу.
У зв`язку із наведеним  також спростовуються аналогічні за змістом арґументи касаційної скарги з посиланням на неврахування судами висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 804/2296/17, 
від 31 травня 2019 року у справі № 810/328/18, від 04 червня 2019 року у справі 
№ 815/5049/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17, оскільки фактичні обставини у справі, яка є предметом касаційного перегляду та наведених представником заявника справах різні.
Арґумент касаційної скарги про те, що розгляд цієї справи повинен був здійснюватися за правилами адміністративного судочинства, а тому суди повинні були закрити провадження у справі колегія суддів відхиляє, адже як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі 
№ 910/2546/22 спір про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на належне йому майно іншою особою, яка оспорила це право шляхом подачі скарги. 
Велика Палата Верховного суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі 
№ 910/2546/22 також зазначала, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі, а тому арґумент касаційної скарги про те, що суди неправильно витлумачили та застосували приписи частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при визначенні суб`єкта звернення із цією скаргою відхиляє також.
Довід касаційної скарги про те, що суд втрутився у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17 колегія суддів відхиляє також, адже у наведеній постанові Верховний Суд, оцінюючи обраний Міністерством юстиції України спосіб впливу на порушника (державного реєстратора) вказував, що застосований ним вид відповідальності, на переконання колегії суддів, є співмірним із вчиненим позивачем порушенням, що призвело що скасування реєстраційної дії внаслідок порушення прав третьої особи.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров