ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24788/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/25/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.ст. 122-4, 124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Світлика О.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави.
Згідно постанови, 16.11.2025 о 13:38 в м. Тернополі по вул. Перля, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.9 ПДР України, не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та здійснив наїзд на транспортний засіб Кіа Carens, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Окрім того, 16.11.2025 о 13:38 в м. Тернополі по вул. Перля, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог, п. 2.10 (а) ПДР України, будучи учасником дорожньо – транспортної пригоди, місце події залишив. 
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Світлик О.М. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року, в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП скасувати, а справу закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП, та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і застосувати до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Крім того просить врахувати те, що ОСОБА_1 родом з м. Суми, де до повномасштабного вторгнення російської федерації постійно проживав та працював. На даний час працює у відрядженні водієм навантажувача підрозділу Склад ТОВ “ГУАЛАПАК УКРАЇНА”, підприємство релоковано в с.Острів Тернопільського району Тернопільської області. На роботі ОСОБА_1 характеризується позитивно, не одружений, неповнолітніх дітей немає. У м. Суми залишилася проживати його мати та бабуся похилого віку, яких ОСОБА_1 має потребу відвідувати, для чого йому потрібен автомобіль, так як сполучення в Сумській області є значно обмеженим та ускладненим. Раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Також вказує на те, що ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, перепросив вибачення у потерпілого та готовий в повній мірі відшкодувати завдану шкоду. Зазначає, що ОСОБА_1 16 листопада 2025 року керуючи транспортним засобом Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_1 не відчув удару зіткнення з іншим транспортним засобом, через що не зупинився. Умислу залишати місце ДТП не мав, так як не зрозумів що таке мало місце. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Світлика О.М., які підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити її з викладених у ній підстав та скасувати постанову, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
В апеляційній скарзі захисник Микитченка А.О. не оскаржує постанову суду в частині визнання останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність визнання ОСОБА_1 винуватим за епізодом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху і вчиненні адміністративного правопорушення.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, судом правильно враховані дані, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №519486 від 21.11.2025р., з якого вбачається, що 16.11.2025р. о 13:38 в м. Тернополі по вул. Перля, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог, п. 2.10 (а) ПДР України, будучи учасником дорожньо – транспортної пригоди, місце події залишив (а.с.2); 
- у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.11.2025р., з якої вбачається, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди у автомобіля Кіа Carens, д.н.з. НОМЕР_2 , наявні такі видимі (зовнішні) пошкодження: деформація передньої лівої дверки, ЛФП передньої лівої дверки задньої лівої дверки (а.с.4).
- в письмовій заяві ОСОБА_2 від 16 листопада 2025 року про те, що в той автомобіль Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_3 здійснив наїзд на його автомобіль марки Кіа Carens, д.н.з. НОМЕР_2 , після чого покинув місце події в невідомому напрямку (а.с.5); 
- в письмових поясненнях ОСОБА_2 від 16.11.2025р., згідно з якими після того як автомобіль Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись заднім ходом, врізався в його авто зі сторони дверки водія, то він, ОСОБА_2 , подав йому звуковий сигнал та увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Після цього водій Ford Sierra терміново покинув місце ДТП (а.с.6). 
- у відеозаписах із камер вуличного спостереження, на яких зафіксовано подію ДТП, а саме наїзд задньою правою частиною автомобіля Ford Sierra білого кольору в ліву передню дверку автомобіля Кіа. Після цього, деякий час автомобілі залишались на місці зіткнення, у автомобілі Кіа увімкнулась світлова сигналізація і з нього вийшов пасажир, однак автомобіль Ford поїхав з місця події (а.с.3).
Той факт, що у вказаний час автомобілем Ford Sierra, д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_1 підтверджується його письмовими поясненнями від 21.11.2025р. і його поясненнями в ході апеляційного розгляду. 
Відповідно до п. 2.10а ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП виражається у свідомому залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не знав про подію ДТП, оскільки не відчув удару від зіткнення автомобілів, аналогічні доводам сторони захисту під розгляду справи в суді першої інстанції, яким в оскарженій постанові надано правильну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
Так, в оскарженій постанові правильно вказано, що з переглянутого відеозапису, а також наявних на т/з пошкоджень, пояснень потерпілого ОСОБА_2 , є очевидним, що ОСОБА_1 усвідомлював факт вчинення ним ДТП і місце події залишив свідомо, про що свідчить сила удару між транспортними засобами, внаслідок якої утворились значні пошкодження, а також дії потерпілого після зіткнення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що зафіксована на відеозаписі події ДТП різка зупинка автомобілів у момент їх зіткнення сама по собі не свідчить про таку силу удару, який водій ОСОБА_1 не міг не відчути, не спростовують правильності зазначених в оскарженій постанові висновків суду першої інстанції, які зроблені не лише на основі вказаного відеозапису, а з урахуванням оцінки сукупності доказів, а саме як даних відеозапису, так і пояснень потерпілого ОСОБА_2 про те, що безпосередньо після зіткнення автомобілів він сигналізував ОСОБА_1 про зіткнення шляхом увімкнення звукового сигналу та аварійної сигналізації. 
Крім того, такий висновок суду першої інстанції узгоджується з даними Схеми наслідків ДТП, в якій зафіксовано, що належний потерпілому ОСОБА_2 автомобіль Кіа Carens, д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП мав пошкодження у вигляді деформації передньої лівої дверки (а.с.4). 
В апеляційній скарзі захисник стверджує, що суд першої інстанції неправильно оцінив пошкодження автомобіля потерпілого як значні та в підтвердження таких своїх доводів додав до апеляційної скарги два фотознімки, на яких зафіксовано пошкодження лакофарбового покриття передньої і задньої дверок автомобіля. 
Апеляційний суд відхиляє ці твердження захисника, оскільки з наданих ним зображень неможливо встановити ступінь пошкоджень автомобіля і стверджувати про відсутність деформації дверок у місцях пошкодження ЛФП. Також, захисник не надав жодних доказів того, що на вказаних фотознімках зафіксовано пошкодження саме автомобіля потерпілого. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено достатніх даних, які би вказували на недостовірність даних Схеми наслідків ДТП в частині того, автомобіль Кіа Carens, д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП мав пошкодження у вигляді деформації передньої лівої дверки, а отже немає і підстав ставити під сумнів правильність висновку суду першої інстанції, що сила удару між транспортними засобами, внаслідок якої утворились значні пошкодження, свідчить про те, що ОСОБА_1 місце ДТП залишив свідомо та незважаючи на звукові та світлові сигнали автомобіля потерпілого. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зміни адміністративного стягнення апеляційний суд також відхиляє, оскільки як видно зі змісту оскарженої постанови суд першої інстанції правильно вказав, що за встановлених обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушень за ст.122-4,124 КУпАП та з урахуванням відомостей про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, на ОСОБА_1 слід накласти одне стягнення в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк. 
Викладені в апеляційній скарзі твердження про наявність в ОСОБА_1 утриманців та його примирення з потерпілим і відшкодування завданої шкоди не підтверджені жодними доказами. Навпаки, як встановлено в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 завдані внаслідок ДТП майнові збитки потерпілому не відшкодував. 
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя