ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/10727/24		
Провадження № 22-ц/821/29/26, № 22-ц/821/48/26,		
Категорія: 301030600 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_2 ,
третя особа - Черкаська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колєсніка Віталія Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року та на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Черкаська міська рада, про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та відшкодування моральної шкоди, у складі: головуючої судді, Марцішевської О. М., -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

11 вересня 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та знесення тимчасової споруди та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивувала тим, що позивач є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості складається з: житлового будинку з прибудовами загальною площею 120,0 кв. м літ A-1, al - аб, надвірних споруд Л - сарай з гаражем, Д - погріб, Ж - погріб, 1 - 4 - огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 81889671101). 
Домоволодіння розташоване на належній на праві власності позивачу земельній ділянці з кадастровим номером: 7110136700:04:014:0087 загальною площею 0,047 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2820194271101). 
Зазначає, що додатково нею було здійснено перепланування сараю - літ Л, на що отримано документацію та введено в експлуатацію з послідуючою реєстрацією. Всі конструктивні елементи домогосподарства позивача висвітлені в технічному паспорті, що надається.
Відповідачем порушене право позивача як власника на користування домоволодінням внаслідок розміщення тимчасової споруди - торгового павільйону навпроти домоволодіння позивача з порушенням встановлених державних будівельних норм.
За захистом своїх прав позивач звернулась до третьої особи, на що їй надано інформацію, що об`єкт не капітального будівництва, а саме: АДРЕСА_6 у відповідності до Паспорту прив`язки за реєстраційним номером 357 належить ФОП ОСОБА_2 .
Позивач зверталась до відповідача з проханням прибрати споруду, яка порушує права власника будинковолодіння по АДРЕСА_1 , проте позивачу було вказано, що її права не порушені.
Відповідно до висновку судового експерта Гнаток В. Г. № 34/24/Буд, встановлено, що розташування тимчасової будівлі торгівельного павільйону загальною площею 15,7 кв. м в АДРЕСА_6, що належить фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_2 » не відповідає чинним будівельним нормам та правилам України, а саме:
-вимогам п. 1.14. розділу III «Загальні вимоги пожежної безпеки до утримання тери-торій, будинків, приміщень, споруд, евакуаційних шляхів і виходів» «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, де вказано: «Тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд: в той самий час визначена на підставі натурних обмірів відстань від стіни торгівельного павільйону до стіни господарської будівлі літ. «Л» (згідно «Схематичного плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 ») - від 1,30 м до 1,60 м;
-вимогам п. 5.3.1 та таблиці 5.1 Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (зі Зміною № 1): «Ширину тротуарів потрібно визначати з урахуванням категорії вулиці згідно з таблицею 5.1. Ширина однієї смуги пішохідного руху повинна бути кратною 0,75 м»; у відповідності до таблиці 5.1 мінімальна ширина пішохідної зони тротуару для вулиць загальноміського значення регульованого руху міст середнього розміру повинна становити 2,25 м:
-визначена шляхом натурних обмірів ширина проходу (тротуару) між тимчасовою спорудою торгівельного павільйону та стіною будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 - від 1,3 м до 1,6 м;
-«У пішохідній зоні тротуару не допускається встановлення будь-яких споруд, огороджень або конструкцій, які перешкоджають пішохідному руху»: на частині пішохідної зони тротуару поруч з земельною ділянкою АДРЕСА_2 встановлена тимчасова споруда торгівельного павільйону в комплексі з спорудою зупинки громадського транспорту;
-вимогам п. 5.3.3 Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (зі Зміною №1): «Споруди торговельно-побутового призначення повинні розміщуватися за межами пішохідної зони тротуарів або узбіч згідно з вимогами чинних законодавчих та нормативних актів, затвердженою містобудівною документацією та місцевими правилами забудови населених пунктів. При їх розміщенні не допускається пошкодження або знищення зелених насаджень»: на частині пішохідної зони тротуару та узбіччя АДРЕСА_8 поруч з земельною ділянкою АДРЕСА_2 встановлена тимчасова споруда торгівельного павільйону в комплексі з спорудою зупинки громадського транспорту;
-вимогам п. 5.1.4 Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-40-2018 «Інклюзивність будівель і споруд. Основні положення» (із Зміною № 1): «Ширина пішохідних шляхів із зустрічними рухом повинна бути не менше 1,8 м»: визначена шляхом натурних обмірів ширина проходу (тротуару) між тимчасовою спорудою торгівельного павільйону та стіною будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 - від 1,3 м до 1,6 м.
Зазначає, що розміщення тимчасової споруди (МАФ) впритул до житлового будинку та надвірних споруд позивача з порушенням протипожежних норм впливає на схоронність об?єкта, крім того розташування МАФ впритул до калітки позивача заважає вільному входу та виходу з двору, крім того противоправно розташований МАФ затіняє вікна, які виходять на фасад, постійний рух громадян по тому простору що утворився між парканом та противоправно встановленим МАФ створює дуже голосний звук, бо громадяни мають ходити впритул до забору по краю тротуару, дощові опади теж стікають під фундамент паркану Позивачки, що створює небезпеку для руйнації фундаменту.
Також вказує, що вона переживає постійні душевні страждання у зв`язку з тим, що має дуже близько до своїх стін інше майно, що суперечить пожежним нормам, постійно боїться загорання, люди, які перебувають на зупинці постійно шумлять, що в свою чергу тримає в постійному нервуванні позивача, яка є особою похилого віку то потребує відпочинку.
Просить суд усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, а саме: домоволодінням по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку площею 120.0 кв.м. літ A-1, al - аб, надвірних споруд Л - сарай з гаражем, Д - погріб, Ж - погріб, 1 - 4 - огорожа, реєстраційний номер об?єкт нерухомості - 81889671101, шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_2 знести розташовану впритул до приміщень позивача тимчасову споруду по АДРЕСА_6, на розі вулиць: АДРЕСА_1 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 домоволодінням по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_2 знести тимчасову споруду по АДРЕСА_6 .
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що порушення будівельних норм і правил при розташуванні спірної тимчасової споруди об`єктивно підтверджується висновком експерта, який відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України.
Суд дійшов висновку, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав внаслідок розташування спірної тимчасової споруди з істотним порушенням державних будівельних норм і правил та неможливістю поновлення порушеного права без повного знесення (демонтажу) спірної тимчасової споруди.
Судом зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

30 серпня 2025 року представник відповідача адвокат Колєснік В. А. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі.
Заяву мотивували тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.08.2025 по справі №712/10727/24 позов задоволений частково. Усунені перешкоди в користуванні ОСОБА_1 домоволодінням по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_2 знести тимчасову споруду по АДРЕСА_6 .
В решті позовних вимог відмовлено. 
Зазначав, що у заяві по суті, а саме у відзиві на позов зазначав про стягнення витрат на надання правничої допомоги у разі не задоволення позовних вимог.
Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу відповідач поніс їх у розмірі 48 250 грн.
Вважає, що зазначений ним розмір витрат є обґрунтованим та підтверджений доказами у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2025 року заяву представника ФОП ОСОБА_2 - адвоката Колєсніка В. А. залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що в порушення п. 1 ч. 1 ст. 183 ЦПК України заявником не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету особи, яка подає заяву.
Крім того, підставою залишення заяви без розгляду стало не направлення представнику позивача копії заяви в порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Колєснік В. А. просить суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судові витрати, які поніс скаржник покласти на позивача.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції встановив як кінцевий факт того, що вказаній зупинці взагалі не визначався балансоутримувач, а не конкретному рішенні Черкаської міської ради про яке запитував позивач.
В протирічь своєму висновку, суд першої інстанції, надалі зазначає, що відповідно до ухвали про витребування доказів від 07 січня 2025 Черкаською міською радою надана відповідь про те, що тимчасова споруда по АДРЕСА_6 обліковується за ФОП ОСОБА_2 (відповідачем).
Суд першої інстанції проігнорував та не встановлював факт того, що відповідач уналежний спосіб та строк, 06.05.2024, звернувся до Черкаської міської ради із заявами про продовження паспорту прив`язки тимчасової споруди та продовження договору пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою.
Зазначає, що на час ухвалення оскаржуваного рішення у справі, уповноважений орган (орган Черкаської міської ради) не звертався до відповідача із приписом про усунення порушень, вимогою демонтажу тимчасової споруди та інше, що свідчить про законність розташування такої тимчасової споруди.
Нехтуючи нормами вказаного матеріального права суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування (Черкаської міської ради), зобов`язавши відповідача знести тимчасову споруду, яка розташована на правовій підставі, без скасування рішень на підставі яких вказана споруда була розміщена.
В апеляційній скарзі на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2025 року представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Колєснік В. А. просить її скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судові витрати які поніc скаржник покласти на позивача.
Зазначає, що 30.08.2025, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, заявником (адвокатом Колєсніком В. А.) вказано його РНОКПП: НОМЕР_1 , а також адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 які є ідентифікаторами його в електронному кабінеті «Електронного суду» та підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».
Крім того, заявник - адвокат Колєснік В. А. є представником відповідача у справі та приймає участь у справі починаючи з 31.10.2024. Доступ до електронної справи представнику відповідача - адвокату Колєсніку В. А. надано з 31.10.2024, з цього часу судом першої інстанції постійно надсилались в електронний кабінет представника відповідача документи про рух справи та інше.
На думку заявника, обов`язок направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення представнику позивача - адвокату Мельниченко А. М. відсутній, оскільки адвокат у справі не є стороною у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаська міська рада заперечує проти доводів апеляційної скарги, в яких зазначається, що паспорт прив`язки тимчасової споруд (надалі - паспорт прив`язки ТС), який діяв до 27.09.2024 є діючим і на даний час.
Так, Черкаська міська рада в даному питанні погоджується з доводами суду першої інстанції, що станом на час розгляду спору, паспорт прив`язки ТС закінчився, а тому ТС підлягає демонтажу.
Як вже було зазначено і вказані обставини не оспорюються сторонами, паспорт прив`язки ТС відповідача був дійсний до 27.09.2024 та строк його дії не був продовжений, а тому відповідно до п. 2.29 Порядку, у разі закінчення строку дії паспорту прив`язки ТС, така ТС підлягає демонтажу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з договором купівлі-продажу від 11.12.2012 ОСОБА_1 є власником 6/25 частин житлового будинку з прибудовами А-1, а1-а6 загальною площею 120,9 кв. м з надвірними спорудами Л - сарай з гаражем, Д - погріб, Е - погріб, Ж - погріб, № 1-4 огорожа, розташованими на належній позивачу земельної ділянки кадастровий норм 71101367:04:014:0087 площею 0,047 га, що вбачається з Державного реєстру речових прав (т. 1 а.с. 15, 16). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_2 (6/25 на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2012, 13/50 на підставі договору дарування від 15.01.2020, 1/2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2019) (т. 1 а.с. 51-53).
Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 № 2-6028 «Про визнання балансоутримувача зупинок громадського транспорту» визнано КП «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» Черкаської міської ради балансоутримувачем зупинок громадського транспорту, розташованих у м. Черкаси згідно додатку (т. 1 а.с. 31-34).
Проект розміщення торгового кіоску в комплексі із зупинкою по АДРЕСА_3 розроблений ФОП ОСОБА_6 (ліцензія АВ № 595552). 
Згідно пояснювальної записки, проект ТС розроблений відповідно до діючих вимог державних будівельних норм і правил, чинних станом на 01.01.2014.
Відповідно до заяви від 18.02.2014 на ім`я ОСОБА_3 позивач не заперечувала щодо розміщення зупинки громадського транспорту по фасаду домоволодіння по АДРЕСА_2 із застереженнями щодо місця розташування по відношенню до домоволодіння (т. 1 а.с. 93).
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав за ОСОБА_3 11.01.2014 було зареєстроване строком до 17.10.2018 право оренди земельної ділянки площею 0,0018 га по АДРЕСА_2 на підставі договору оренди від 15.01.2014 (т. 1 а.с. 91).
25 жовтня 2019 року за договором купівлі-продажу ФОП ОСОБА_2 набув у власність торгівельний павільйон, загальною площею 15,7 кв. м за адресою АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 120-121).
12 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 1172 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою. За даним договором власник ТС зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою по АДРЕСА_3 в комплексі із зупинкою громадського транспорту «АДРЕСА_4» площею 49,25 кв. м на території якого розташовано торговий павільйон площею 15,7 кв. м, власником якого є ФОП ОСОБА_2 , а Черкаська міська рада зобов`язується забезпечити належне утримання прилеглої до зазначеної споруди території (а.с. 122-123).
24.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до КП «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» Черкаської міської ради з приводу усунення порушень шляхом знесення конструкції зупинки громадського транспорту по АДРЕСА_4 . Відповідно до листа від 01.05.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що Черкаською міською радою не визначався балансоутримувачем вказаної зупинки (т. 1 а.с. 30-34).
05 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_2 продовжено дію паспорту прив`язки ТС торговельний павільйон загальною площею 15,7 кв. м по АДРЕСА_7. Згідно відмітки паспорт прив`язки дійсний до 27 вересня 2024 року включно (на термін воєнного стану, у разі скасування воєнного стану строк дій паспорту прив`язки закінчується) (т. 1 а.с. 35).
05 вересня 2023 року було укладено додатковий договір № 1 до договору № 1172 від 12 листопада 2019 року щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою. За цим договором сторони домовились продовжити строк дії договору на термін дії воєнного стану, але не довше ніж на 1 рік (до 27.09.2024 включно) (а.с. 124).
28.09.2023 Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради ОСОБА_1 виданий Будівельний паспорт на об`єкт будівництва: реконструкція сараю з добудовою гаража по АДРЕСА_2 . Повідомлення про початок будівельних робіт ЧК0512310189 41 (витяг з Реєстру будівельної діяльності 33-99 від 11.03.2024) (т. 1 а.с. 17-18, 19-24).
Право власності на домоволодіння після реконструкції зареєстровано 06.09.2024 на підставі Технічного паспорта від 11 березня 2024 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав № 352062542 від 27.10.2023 (т. 1 а.с. 25-29).
Відповідно до висновку експерта № 34/24/Буд. від 04.06.2024, складеного судовий експертом Гнаток В. Г. , розташування тимчасової будівлі торгівельного павільйону загальною площею 15,7 кв. м, розташованого в АДРЕСА_6, що належить фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_2 » не відповідає чинним будівельним нормам та правилам України, а саме:
- вимогам п. 1.14. розділу ІІІ «Загальні вимоги пожежної безпеки до утримання територій, будинків, приміщень, споруд, евакуаційних шляхів і виходів» «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1417, де вказано: «Тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібна більша протипожежна відстань або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх стін без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін»:
- в той самий час визначена на підставі натурних обмірів відстань від стіни торгівельного павільйону до стіни господарської будівлі літ. «Л» (згідно «Схематичного плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 ») - від 1,30 м до 1,60 м;
- вимогам п. 5.3.1 та таблиці 5.1 Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (зі Зміною №l): «Ширину тротуарів потрібно визначати з урахуванням категорії вулиці згідно з таблицею 5.1. Ширина однієї смуги пішохідного руху повинна бути кратною 0,75 м», тобто у відповідності до таблиці 5.1 мінімальна ширина пішохідної зони тротуару для вулиць загальноміського значення регульованого руху міст середнього розміру повинна становити 2,25 м:
- в той самий час визначена шляхом натурних обмірів ширина проходу (тротуару) між тимчасовою спорудою торгівельного павільйону та стіною будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 - від 1,3 м до 1,6 м;
«У пішохідній зоні тротуару не допускається встановлення будь-яких споруд, огороджень або конструкцій, які перешкоджають пішохідному руху»:
- на частині пішохідної зони тротуару поруч з земельною ділянкою АДРЕСА_2 встановлена тимчасова споруда торгівельного павільйону в комплексі з спорудою зупинки громадського транспорту;
- вимогам п. 5.3.3 Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-5-2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (зі Зміною №1): «Споруди торговельно-побутового призначення повинні розміщуватися за межами пішохідної зони тротуарів або узбіч згідно з вимогами чинних законодавчих та нормативних актів, затвердженою містобудівною документацією та місцевими правилами забудови населених пунктів. При їх розміщенні не допускається пошкодження або знищення зелених насаджень»:
- на частині пішохідної зони тротуару та узбіччя АДРЕСА_8 поруч з земельною ділянкою АДРЕСА_2 встановлена тимчасова споруда торгівельного павільйону в комплексі з спорудою зупинки громадського транспорту;
- вимогам п. 5.1.4 Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-40-2018 «Інклюзивність будівель і споруд. Основні положення» (із Зміною № 1): «Ширина пішохідних шляхів із зустрічними рухом повинна бути не менше 1,8 м»:
- визначена шляхом натурних обмірів ширина проходу (тротуару) між тимчасовою спорудою торгівельного павільйону та стіною будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 - від 1,3 м до 1,6 м (т. 1 а.с. 37-47).
Згідно з відомостями щодо балансоутримувача зупинки громадського транспорту «ТРК «Плазма» (парна сторона) в АДРЕСА_3 встановлено наступне. Управлінням планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради був оформлений паспорт прив`язки тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 , біля будинку № НОМЕР_2 в комплексі із зупинкою громадського транспорту від 20.03.2017 № 357 ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.2019 № 3 та акту приймання-передачі майна до договору купівлі-продажу від 16.09.2019, враховуючи лист від 18.09.2019 № 74982-TC2 20.09.2019 вищезазначений паспорт прив`язки був переоформлений на ФОП ОСОБА_5 . 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.10.2019 та акту приймання-передачі майна до договору купівлі продажу від 28.10.2019, враховуючи лист від 05.11.2019 № 89942-TC2 12.11.2019 вищезазначений паспорт прив`язки був переоформлений на ФОП ОСОБА_2 та обліковується за ним (т. 1 а.с. 144-145).
Відповідно до відповіді № 1152604 від 27.02.2025 з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець (т.1 а.с. 154-155).
Згідно з відповіддю № 1152692 від 27.02.2025 з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) зареєстрований як ФОП (т.1 а.с. 156-157).
Відповідно до листа від 26.12.2024 заступника директора Департамента архітектури та містобудування Черкаської міської ради ОСОБА_1 повідомлено про повернення ФОП ОСОБА_2 документів на продовження паспорту прив`язку ТС до вирішення питання в суді у справі № 712/10727/24 (т.1 а.с. 173-174).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 ЦК України.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19).Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Звертаючись до суду з даним позовом  ОСОБА_1 , як власник домоволодіння по АДРЕСА_1 , просила усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом зобов`язання ФОП ОСОБА_2 знести розташовану впритул до її приміщень тимчасову споруду по АДРЕСА_6, на розі вулиць: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 є власником торгівельного павільйону, загальною площею 15,7 кв. м за адресою АДРЕСА_3.
Вказаний торгівельний павільйон в комплексі із ЗГТ «ТРК «Плазма»є тимчасовою спорудою, зокрема торгівельний павільйон для провадження підприємницької діяльності, а зупинка громадського транспорту - спеціально обладнаним місцем, призначеним для безпечної посадки та висадки пасажирів, їх очікування, захисту від негоди тощо.
За встановленими у справі обставинами, земельна ділянка, на якій розташовується торгівельний павільйон в комплексі із ЗГТ «ТРК» «Плаза» належить на праві власності територіальній громаді міста Черкаси, від імені якої повноваження власника здійснює Черкаська міська рада.
Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Згідно зі ст. 10 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
У силу ст. 12 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Частиною 1 ст. 40 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Отже, ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» наділяє Черкаську міську раду повноваженнями здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою міста Черкаси.
У розумінні ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - роботи щодо відновлення території благоустрою).
Водночас ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до положень ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до ЗУ «Про благоустрій населених пунктів».
На виконання вимог ч. 4 ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі також Порядок № 244).
Згідно із п. 1.1. Порядок № 244 визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, в тому числі й отримання паспорта прив`язки тимчасових споруд та умови анулювання дії паспорту прив`язки тимчасових споруд.
За змістом п. 1.3 Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 244 комплексна схема розміщення ТС - схема розміщення ТС на території населеного пункту або його частині; паспорт прив`язки ТС - паспорт - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М1:500, схему благоустрою прилеглої території.
Згідно із п. 1.6 Порядку № 244 комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.
Для розміщення групи ТС (але не більше п`яти) розробляється єдиний паспорт прив`язки ТС з прив`язкою кожної окремої ТС з відображенням благоустрою прилеглої території та інженерного забезпечення (на топографо-геодезичній основі М 1:500) (п. 1.10 Порядку № 244).
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Порядку № 244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним.
Відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (пункт 2.4 Порядку № 244).
Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС (пункт 2.5 Порядку № 244).
Для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до ЗУ «Про благоустрій населених пунктів України»; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно (п. 2.6 Порядку № 244).
Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (п. 2.7 Порядку № 244).
Отже, повноваження щодо затвердження комплексної схеми розміщення ТС та щодо оформлення та видачі паспорта прив`язки ТС належать до компетенції різних органів. Комплексна схема розміщення ТС розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради та затверджується рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації, а паспорт прив`язки ТС оформляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури.
Своєю чергою процедура оформлення паспорту прив`язки здійснюється у кілька етапів.
Так, особа, яка має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою та доданим до неї пакетом документів. Така заява передається до відповідного органу з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.
Вказаний орган визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС та письмово повідомляє заявника про таку відповідність або йому надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС. У разі підтвердження відповідності намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС та відповідними додатками до неї, яка і є підставою для оформлення та видачі паспорта прив`язки ТС. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
Тотожна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 420/3408/19.
У межах цієї справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 оформлявся паспорт прив`язки ТС торговельний павільйон загальною площею 15,7 кв. м по АДРЕСА_7. Згідно відмітки паспорт прив`язки дійсний до 27 вересня 2024 року включно (на термін воєнного стану, у разі скасування воєнного стану строк дій паспорту прив`язки закінчується). 
Крім того, 12 листопада 2019 року між ФОП ОСОБА_2 та Черкаською міською радою був укладений договір № 1172 щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою. За даним договором власник ТС зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою по АДРЕСА_3 в комплексі із зупинкою громадського транспорту «АДРЕСА_4» площею 49,25 кв. м на території якого розташовано торговий павільйон площею 15,7 кв. м, власником якого є ФОП ОСОБА_2 , а Черкаська міська рада зобов`язується забезпечити належне утримання прилеглої до зазначеної споруди території.
05 вересня 2023 року було укладено додатковий договір № 1 до договору № 1172 від 12 листопада 2019 року щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою. За цим договором сторони домовились продовжити строк дії договору на термін дії воєнного стану, але не довше ніж на 1 рік (до 27.09.2024 включно).
З викладеного вбачається, що відповідач на законних підставах розмістив торговий павільйон відповідно до проекту розміщення торгового кіоску, який міститься у вказаному паспорті прив`язки, який затверджений начальником управління та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради В. В. Чернухою.
При цьому, відповідно до заяви від 18.02.2014 на ім`я ОСОБА_3 позивач не заперечувала щодо розміщення зупинки громадського транспорту по фасаду домоволодіння по АДРЕСА_2 із застереженнями щодо місця розташування по відношенню до домоволодіння.
Разом з тим, позивач сама здійснювала реконструкцію сараю з добудовою гаража по АДРЕСА_2 , тобто змінилась площа майна ОСОБА_1 . 
Слід зазначити, що станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, а саме 11 вересня 2024 року паспорт прив`язки на майно ФОП ОСОБА_2 та договір пайової участі були чинними.
В подальшому строк дії договору прив`язки не було поновлено відповідачу, однак причиною зазначено лише наявність даного позову. Будь-яких інших підстав для відмови Черкаською міською радою зазначено не було.
Приписами ст. 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень ст. 40 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади (жителів села чи добровільного об`єднання в сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста) самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Нормами ст. 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».
Приписами ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно ч. 1 ст. ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Приписами ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (ст. 12 ЗК України).
Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», з поміж інших повноважень, міською радою вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
З викладеного вбачається, що Черкаська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташоване спірна тимчасова будівля - торговельний павільйон загальною площею 15,7 кв. м по АДРЕСА_7.
ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до власника тимчасової споруди, встановленої у визначеному законом порядку з дозволу власника земельної ділянки - Черкаської міської ради, а саме чинного на час звернення до суду паспорту прив`язки.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Верховний Суд неодноразово звертав увагу у свої постановах, що висновки судів по суті вирішення спору, зокрема, щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи.
Суд залишив поза увагою вказані обставини справи та вимоги закону, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників, не вирішив питання щодо залучення Черкаської міської рада, як співвідповідача, і, як наслідок, в порушення вимог п. 3 ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 51 ЦПК України не роз`яснив позивачу права щодо пред`явлення позовних вимог до належного кола відповідачів.
За такого висновок суду щодо задоволення позову є передчасним без залучення до участі у справі належного кола відповідачів.
Апеляційний суд з огляду на положення ст. 13, ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України позбавлений повноважень щодо залучення до участі у справі нових осіб, як співвідповідачів.
Такі обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові у зв`язку з тим, що його пред`явлено не до усіх осіб, які мають безпосередній матеріальний інтерес у спорі.
Доводи апеляційної скарги, які стосуються незгоди із висновками суду по суті спору щодо наявності підстав для задоволення позову, за таких обставин є передчасними.
За таких обставин, рішення суду на підставі п. 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що в подальшому позивач не позбавлений права на судовий захист своїх прав шляхом звернення до суду з позовом до належного кола відповідачів.
Щодо судових витрат та оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов представник відповідача - адвокат Колєснік В. А. зазначав про стягнення витрат на надання правничої допомоги у разі не задоволення позовних вимог, а саме про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 30 000 грн.
30 серпня 2025 року представник відповідача - адвокат Колєснік В. А. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, а саме про стягнення з позивачки на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 48 250 грн.
На підтвердження понесених судових витрат адвокатом Колєснік В. А. надано суду: договір про надання правової допомоги від 07 жовтня 2024 року, додаткову угоду № 1 від 07 жовтня 2024 року до договору про надання правової допомоги ОСОБА_2 від 07 жовтня 2024 року, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 30.08.2025, прибутковий касовий ордер від 30 серпня 2025 року на суму 48 250 грн.
До заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача адвокатом Колєснік В. А. також додано квитанції про направлення копії заяви позивачу.
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що представнику позивача не направлено копії заяви в порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу.
З такими висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У п. 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, п. 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21 викладений висновок про те, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У п. 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункті 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21 викладений висновок про те, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Подання учасником справи заяви про ухвалення додаткового рішення має здійснюватися із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.
Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (п. 6 ч. 1ст. 183 ЦПК України).
За правилами ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, суд обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали доказів надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 06 квітня 2022 року у справі№ 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22), постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21 (провадження № 61-11044св22) та від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц (провадження № 61-9297св22), від 16 квітня 2025 року у справі 607/14864/20 (провадження № 61-9101св24).
З викладених правих позицій вбачається, що підставою для повернення без розгляду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є саме не направлення на адреси інших учасників справи документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, якими є сторони, треті особи.
Враховуючи, що заяву про ухвалення додаткового рішення було направлено безпосередньо позивачу, адвокатом Колеснік В. А. виконано вимоги закону щодо порядку подання такої заяви.
Крім того, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів вважає слушними доводи адвоката скаржника, що представник ОСОБА_1 - адвокат Мельніченко А. М. зареєстрована в ЄСІТС, а тому мала можливість ознайомитися із заявою і додатками до неї в системі Електронний суд.
Отже, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з урахуванням обсягу та складності наданих послуг ОСОБА_2 з правничої допомоги протягом розгляду справи, категорії справи, обсягу доказів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, колегія суддів дійшла висновку, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на надання правничої допомоги в суді першої інстанції розмірі 10 000 грн.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 453,44 грн судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колєсніка Віталія Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року та на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2025 року - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2025 року та ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2025 року - скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Черкаська міська рада, про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1453,44 грн судового збору.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко