ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1259/26 Справа № 201/5182/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 — адвоката Д`яконової Кристини Ігорівни на заочне рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року у складі судді Покопцевої Д.О. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,–

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», найменування якого в подальшому було змінено (т. 2 а.с. 87-88), звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 1-15), в обґрунтування якого посилалось на те, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4984334 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів.
29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».
Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на дату звернення до суду вона має заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 760 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту та 38 760 грн - нараховані проценти.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості у розмірі 58 760,00 грн, а також судові витрати по справі, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Соборного районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року у розмірі 58 760 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот шістдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, що в загальному розмірі становить 5 422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп (т. 2 а.с. 106-109).
Ухвалою Соборного районного суду м.Дніпра від 01 вересня 2025 року заяву представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Д`яконової К.І. про перегляд заочного рішення, ухваленого Соборним районним судом міста Дніпра від 07.07.2025 року по справі №201/5182/24 за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишено без задоволення (т. 3 а.с. 12-14).
В апеляційній скарзі адвокат Д`яконова К.І., яка діє в інтересах  ОСОБА_1  посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскарженого рішення в частині стягнення відсотків за користування позикою та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, змінити рішення в частині розподілу судових витрат, а також стягнути судові витрати по справі у зв`язку з поданням апеляційної скарги (т. 3 а.с. 19-24). 
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а заочне рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4984334 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору, зі сплатою 1,90 % на кожен день користування кредитом.
29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».
Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за Договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки.
Оскільки, відповідачка порушила умови договору, має заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 760 грн.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
28.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №4984334 про надання споживчого кредиту, сума кредиту складає 20 000,00 грн строком на 30 днів. Мета кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до реквізитів Договору №4984334 від 28.10.2021 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C115494».
Таким чином, встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачкою укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.
При цьому, відповідачка зайшла на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, де вона мала змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідачка пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка в ІТС обрала бажану суму кредиту та строк кредитування. Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачці ТОВ «Авентус Україна» зробив їй пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідачка ознайомилася до моменту укладання. Після прийняття відповідачкою умов Кредитного договору з нею було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачкою електронним підписом.
Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладеним сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Факт укладання та підписання договору відповідачкою не заперечується.
Відповідно до п.2.1. Договору, Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідачки відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору №ВП-087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім».
За інформацією в довідці ТОВ «ФК «Контрактовий дім», відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти на платіжну карту відповідачки, яку відповідачка зазначила під час укладання Договору про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 98): «ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (ЄДРПОУ 35442539) повідомляє про успішність наступної операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 р.: №Транзакції: 1011534489; Сума,грн: 20 000,00; Валюта: UAH; Дата прийняття: 28.10.2021 19:56; Номер замовлення: 24192331; Номер картки: НОМЕР_1 , Статус: прийнято.
Отже, переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачкою вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.
Враховуючи відсутність підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, розмір основного боргу - суми кредиту у розмірі 20 000,00 грн є підтверджений матеріалами справи, та таким, що підлягає стягненню за судовим рішенням.
Факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачкою не заперечується. 
Згідно з п. 3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Пунктом 1.5.1 договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1.90 %, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.
Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,425% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 27.11.2021 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
У період з 28.10.2021 року по 22.10.2022 року первісним кредитором було нараховано проценти загальною сумою 80 845,00 грн (т. 1 а.с. 26-55).
У період з 28.10.2021 по 22.02.2022 відповідачем було здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими у розмірі 42 085,00 грн (т. 1 а.с. 26-32). 
У період з 23.02.2022 по 22.10.2022 відповідачкою не здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року становить 58 760,00 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту та 38 760 грн - нараховані проценти. 
Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, чим порушила умови договору.
Пп. 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідачки.
29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №29.05/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідачки.
Відповідно умов Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29.05.2023 року та інформації, зазначеної в Картці обліку Договору (розрахунку заборгованості), ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №4984334 від 28 жовтня 2021 року, в загальному розмірі 58 760,00 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту та 38 760 грн - нараховані проценти.
Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Разом з тим, колегія суддів погоджується частково з доводами апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми відсотків, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У період з 28.10.2021 року по 22.10.2022 року первісним кредитором було нараховано проценти загальною сумою 80 845,00 грн (т. 1 а.с. 26-55).
У період з 28.10.2021 по 22.02.2022 відповідачем було здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими у розмірі 42 085,00 грн (т. 1 а.с. 26-32). 
У період з 23.02.2022 по 22.10.2022 відповідачем не здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, у зв`язку з чим сума заборгованості за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року становить 58 760,00 грн, з яких: 20 000 грн - тіло кредиту та 38 760 грн - нараховані проценти. 
Таким чином, розмір нарахованих процентів за весь період кредитування значно перевищує розмір основної заборгованості, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Вищевказані висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020 року, 910/719/19 від 19.05.2020 року, №363/1834/17 від 13.07.2022 року, №910/12876/19 від 01.06.2021 року та №679/1103/23 від 12.02.2025 року.
Врахувавши вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір процентів до 42 085,00 грн, який вже був сплачений відповідачем, що підтверджується наданим розрахунком, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами.
Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором №4984334 від 28 жовтня 2021 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 000 грн - тіло кредиту.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).  
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Крім того, пропорційно розміру задоволених вимог позову і апеляційної скарги підлягає розподіл судового збору сплаченого за подання позову та подання апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило судовий збір у сумі 2 422,40 грн (т. 1 а.с. 145).
Також, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в позові зазначило орієнтовний розрахунок судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (т. 1 а.с. 11), які підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи (т. 1 а.с. 65, 70-72, 139), та які просив стягнути з відповідача.
Зі змісту апеляційної скарги видно, що апелянт не оскаржує рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Апелянт в апеляційній скарзі не наводить будь-яких доводів щодо недоведеності та безпідставності таких витрат та не заявляє клопотання щодо зменшення їх розміру. Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 34,04% (20 000 грн * 100 / 58 760 грн), а саме у розмірі 4 228,58 грн (2 422,40 грн + 10 000,00 грн * 34,04%).
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у загальній сумі 3 633,60 грн (т. 3 а.с. 35, 50).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги 65,96% (38 760 грн * 100 / 58 760 грн), а саме у розмірі 2 396,72 грн (3 633,60 грн * 65,96%).
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» різницю між сумою судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу, у розмірі 1 831,86 грн (4 228,58 грн – 2 396,72 грн).
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 — адвоката Д`яконової Кристини Ігорівни — задовольнити.
Заочне рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 07 липня 2025 року — скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором №4984334 про надання споживчого кредиту від 28 жовтня 2021 року в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп — тіло кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати по справі у сумі 1 831 (одна тисяча вісімсот тридцять одна) грн 86 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «21» січня 2026 року.
Повний текст постанови складено «02» лютого 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О. Макаров