П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/14572/25	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
15.07.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді - Єщенка О.В.
суддів - Бітова А.І.
- Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:
визнати протиправними дії Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради у формі відмови у наданні відповіді на запити №Р/М/25-05 від 13 лютого 2025 року, №Р/М/25-09 від 04 квітня 2025 року;
зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради надати повну, достовірну та точну інформацію, що запитувалась згідно запитів на доступ до публічної інформації №З-17 від 31 січня 2025 року, №Р/М/25-05 від 13 лютого 2025 року, №Р/М/25-06 від 13 лютого 2025 року та №Р/М/25-09 від 04 квітня 2025 року.
В обґрунтування позову зазначено, що у січні, лютому та квітні 2025 року позивачем направлено відповідачеві засобами електронного зв`язку за електронними адресами: mcl10@omr.gov.ua та glavdoktor@ukr.net запити за №З-17, №Р/М/25-05, №Р/М/25-06, №Р/М/25-09 на доступ до публічної інформації. Однак відповідач у наданні інформації фактично відмовив, пославшись на те, що запитувана інформація (документ) є процесуальним документом та може бути надана тільки учасникам судової справи або ж відповідним заінтересованим сторонам, поряд з цим запитувана інформація (документ) є об`єктом права інтелектуальної власності.
Позивач наголошує на тому, що запитувана інформація містить інформацію про безпідставно та надміру сплачені бюджетні кошти, а тому відповідно до положень частини 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не підлягає жодному обмеженню. Запитувана інформація стосується бюджетних коштів, а її поширення сприяє дієвому контролю за витрачанням та запобіганню розтраті публічних коштів, тому є суспільно необхідною інформацією.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що інформація у запитуваному виді (копії позовної заяви) не могла бути надана розпорядником інформації - Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради, адже у спірному випадку поширення такої (інформації) не допускається без згоди автора інформації (адвоката).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що в основу судового рішення та висновків суду покладено недопустимі докази. Зазначене пояснюється тим, що правомірність обмеження запитуваної інформації підтверджувалась відповідачем на підставі доказів (угоди з адвокатом - Байрактар О.В.), поданих з порушенням установленого строку, тому такі (докази) не підлягали врахуванню судом. Також, ухвалою суду у справі №916/5590/24, яка набрала законної сили, спростовується та обставина, що позовну заяву (яка є предметом запиту на публічну інформацію) підписано саме представником Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради - адвокатом Байрактар О.В. Таким чином, відповідачем в установленому порядку не доведено, що запитувана інформація була створена саме адвокатом та Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради не є розпорядником запитуваної публічної інформації.
Поряд з цим, апелянт зауважує на тому, що угода про надання правничої допомоги не є договором щодо майнових прав на службовий твір, укладеним між працівником (автором) і роботодавцем, тому документи, створені на виконання умов цієї угоди, не можуть підпадати під захист Закону України «Про авторське право і суміжні права». Наполягає на тому, що запитувана інформація є публічною, порядок надання запитуваної інформації врегульований виключно Законом України «Про доступ до публічної інформації», натомість Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради не довело правові підстави для обмеження доступу позивачеві до інформації.
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» підтримує свою правову позицію. Також, в окремо поданій заяві апелянтом ставиться питання про залишення без розгляду відзиву Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради на апеляційну скаргу. Апелянт зауважує на тому, що відзив на апеляційну скаргу за формою не відповідає установленим вимогам, а саме відзив не містить відомостей про сторін справи та поданий без доказів надсилання іншим учасникам справи.
Перевіряючи можливість врахування відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що така заява по суті справи у вступній частині відзиву не містить повного найменування усіх учасників справи та до відзиву позивачем не подано докази про його надсилання іншим учасникам справи. Поряд з цим, зміст поданого відзиву на апеляційну скаргу містить інформацію про учасників цієї справи, обставини справи, у тому числі, які заперечуються учасником (відповідачем) у цій адміністративній справі. Одночасному врахування підлягає й те, що апелянтом реалізовано право на подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу, тобто відзив на апеляційну скаргу був доведений до відома апелянта, що не завдало останньому перешкод в ознайомленні зі змістом цієї заяви по суті справи. Відтак, колегія суддів відповідно до положень частини 2 статті 167 КАС України не вбачає підстав для повернення відзиву на апеляційну скаргу відповідачеві, адже допущені недоліки заяви по суті справи фактично не впливають на можливість його розгляду.
Переходячи до обставин цієї адміністративної справи, апеляційний суд врахує наступні з`ясовані судом першої інстанції та встановлені апеляційним судом обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» зареєстровано юридичною особою, основним видом діяльності якої згідно КВЕД є: 63.91. Діяльність інформаційних агентств; Інші. 58.14. Видання журналів і періодичних видань, 63.99. Надання інших інформаційних послуг, 69.10. Діяльність у сфері права, 70.21. Діяльність у сфері зв`язків із громадськістю, 73.11. Рекламні агентства, 73.12. Посередництво в розміщенні реклами, 73.20. Дослідження кон`юнктури ринку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» звернулось до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради із запитами №З-17 від 31 січня 2025 року, №Р/М/25-05 від 13 лютого 2025 року, №Р/М/25-06 від 13 лютого 2025 року, №Р/М/25-09 від 04 квітня 2025 року про доступ до публічної інформації.
У запитах Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» просило надати електронну копію позовної заяви по справі №916/5590/24 за позовом Комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №10 Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 01999052) до Товариства з обмеженою відповідальністю ОПЕРАТОР ЕНЕРГІЇ (код ЄДРПОУ: 43418783) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1834972,73 грн.
У листі від 28.02.2025 року №570 Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради зазначило, що порядок доступу до матеріалів судового провадження врегульований Господарським процесуальним кодексом України. Так, з посиланням на положення статті 42 Господарського процесуального кодексу України, КНП роз`яснило, що матеріали справи можуть бути доступні тільки сторонам процесу, їхнім представникам та особам, які мають обґрунтований інтерес у справі. З огляду на те, що до запиту не надано доказів, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» є стороною по справі, надання копії позовної заяви не уявляється можливим.
У листі від 11.04.2025 року №1093 Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради повідомило, що запитувана позовна заява розроблена Адвокатом для Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради з оригінальним підходом до аргументації та структуризації викладу. Договір про надання юридичних послуг з адвокатом, який розробив запитувану позовну заяву, містить умову про збереження майнових прав інтелектуальної власності на створені ним документи, що відповідає положенням статті 430 Цивільного кодексу України щодо прав інтелектуальної власності на об`єкт, створений за замовленням.
У зв`язку з чим, КНП повідомило про неможливість надати копію запитуваної позовної заяви, натомість зазначило про готовність надати загальну інформацію про предмет позову та його вартість, що не порушуватиме прав інтелектуальної власності.
Не погоджуючись з відмовою у наданні публічної інформації у запитуваній формі (копії позовної заяви), позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.
Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно пункту 2 статті 5 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
У пункті 2 частини 1 статті 13 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 14 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За визначенням, наведеним у статті 19 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Також, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Слід зазначити, що відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Також, у частинах 5, 6 статті 6 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Поряд з цим, відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Частинами 2, 3 статті 23 Закону України від 13.01.2011 року №2939-VI встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, є публічною інформацією, відкритою інформацією та підлягає наданню, крім випадків, встановлених законом, за запитами фізичних та юридичних осіб, 
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
В контексті спірних правовідносин, виходячи з положень статей 162, 171, 176 Господарського процесуального кодексу України, слід враховувати, що позовна заява не створюється (одержується) у ході судового провадження, оскільки такий документ оформляється раніше ніж подається до суду, а отже судом першої інстанції обґрунтовано зауважено на помилковості доводів відповідача про те, що питання стосовно надання копії позовної заяви врегульовується виключно відповідним процесуальним законодавством та не підлягає розгляду і вирішенню за запитом на публічну інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зазначені висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №420/27593/21.
Щодо фактичної підстави, що слугувала відмові у наданні публічної інформації за запитом позивача (віднесення інформації до конфіденційної, доступ до якої обмежено фізичною особою) і яка є спірною у цій справі, слід враховувати, що відповідно до положень статті 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» автор - це фізична особа, яка своєю творчою діяльністю створила твір; твір - оригінальне інтелектуальне творіння автора (співавторів) у сфері науки, літератури, мистецтва тощо, виражене в об`єктивній формі.
Згідно статті 5 Закону України «Про авторське право та суміжні права» авторське право становлять особисті немайнові права автора і майнові права суб`єктів авторського права. Первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Суб`єктами майнових авторських прав можуть бути також інші фізичні або юридичні особи, до яких перейшли майнові права на твір на підставі правочину або закону.
У статті 7 цього Закону передбачено, що охорона поширюється лише на форму вираження об`єктів авторського права. Охороні підлягають усі оригінальні твори - оприлюднені та неоприлюднені, завершені та незавершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, а також способу вираження. Частина твору, яка може використовуватися самостійно, зокрема оригінальна назва твору, оригінальний персонаж твору, у разі її використання окремо від твору, у складі якого вона створена, розглядається як твір та охороняється відповідно до цього Закону. Охорона не поширюється на технології створення та вираження твору, на ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони у творі виражені, описані, пояснені, проілюстровані.
Поряд з цим, у статті 8 цього Закону визначено об`єкти, що не охороняються авторським правом. Не охороняються авторським правом: 1) повідомлення про новини або інші факти, що мають характер звичайної прес-інформації; 2) вираження народної творчості (фольклор); 3) акти органів державної влади, органів місцевого самоврядування, офіційні документи політичного, законодавчого, адміністративного і судового характеру (закони, укази, постанови, рішення, державні стандарти тощо), а також їх проекти та офіційні переклади; 4) державні символи, державні нагороди; державні знаки, емблеми, символи і знаки органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань України, затверджені органами державної влади; символіка територіальних громад України, затверджена відповідними органами місцевого самоврядування; 5) грошові знаки; 6) розклади руху транспортних засобів, розклади телерадіопередач, телефонні довідники та інші аналогічні бази даних, що не відповідають критеріям оригінальності і на які поширюється право особливого роду (sui generis); 7) абревіатури; 8) фотографії, що не мають ознак оригінальності (не є фотографічними творами).
Відповідно до статті 9 Закону України «Про авторське право та суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми (письмової, речової, електронної (цифрової) тощо). За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, ім`я якої, як автора, зазначено у оригіналі або копії твору (презумпція авторства).
Згідно статті 14 Закону України «Про авторське право та суміжні права» особисті немайнові авторські права на службовий твір належать працівникові, творчою працею якого створено такий твір. Майнові права на службовий твір переходять до роботодавця з моменту створення службового твору у повному складі, якщо інше не передбачено цим Законом, трудовим договором (контрактом) або іншим договором щодо майнових прав на службовий твір, укладеним між працівником (автором) і роботодавцем. Якщо майнові права на твір переходять до роботодавця, працівник, який є автором службового твору, має право на винагороду. Якщо посадові обов`язки працівника прямо передбачають створення службових творів відповідних видів, авторська винагорода за створення і використання таких творів, а також за перехід прав на них може бути включена до заробітної плати працівника відповідно до договору між працівником і роботодавцем. Роботодавець має право доручити іншій особі завершити незавершений службовий твір, вносити зміни у завершений службовий твір, супроводжувати службовий твір ілюстраціями, передмовами, післямовами тощо, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) або іншим договором щодо майнових прав на службовий твір.
Також, згідно статті 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права» особисті немайнові авторські права на твір, створений за замовленням, належать автору. Майнові права на твір, створений за замовленням, переходять до замовника з моменту створення твору у повному складі, якщо інше не передбачено договором замовлення. Майнові права інтелектуальної власності на твір образотворчого мистецтва, створений за замовленням (крім твору, спеціально створеного як елемент комп`ютерної програми), належать його автору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо майнові права на твір переходять до замовника, автор має право на винагороду. Замовник має право вносити зміни до твору, створеного за замовленням, супроводжувати його ілюстраціями, передмовами, післямовами тощо, якщо інше не передбачено договором замовлення.
Виходячи з обставин справи, слід враховувати, що 01.08.2024 року між Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради (Клієнт) та Адвокатом Байрактар Ольгою Володимирівною (Адвокат) укладено угоду про надання правової допомоги. За цією угодою Клієнт доручає Адвокату надати правову допомогу з представництва інтересів з усіх питань в будь-яких державних органах, в тому числі судових.
У пункті 7.1 Угоди Сторонами обумовлено, що будь-які надані консультації(письмові чи усні), складені документи, та інші об`єкти, створені в процесі виконання відповідної угоди та надання правової допомоги Клієнту, є такими, що захищаються Законом України «Про авторське право та суміжні права» і не можуть бути розголошені (розповсюджені) без письмової згоди Адвоката.
Таким чином, виходячи з вище наведених положень Закону України «Про авторське право та суміжні права» позовна заява як письмовий твір набуває правової охорони з моменту її створення та фіксації у письмовій формі.
Вказана угода на момент спірних правовідносин є чинною, містить необхідні реквізити та підписи і печатки сторін, а тому підлягала виконанню Сторонами.
Отже, відповідно до положень статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувана позивачем інформація відноситься до конфіденційної інформації, доступ до якої обмежено фізичною, та яка може поширюватися лише у визначеному фізичною особою порядку за її бажанням відповідно до передбачених цією особою умов.
Доводи апелянта про неможливість враховувати вказану Угоду як доказ у справі, оскільки судовим рішенням в господарській справі №916/5590/24 встановлено обставини, згідно яких така угода суду не подавалась, не знаходять свого правового та обґрунтованого підтвердження, адже підставою для повернення позову заявникові у цій господарській справі й стала та обставина, що до позову не додано документ, за яким підтверджуються повноваження адвоката - Байрактар Ольги Володимирівни, що не свідчить про саму відсутність цієї Угоди.
Також, на переконання апеляційного суду, врахування судом першої інстанції усіх доказів, що стосуються предмету доказування, у повній мірі відповідає завданню, встановленому у статті 9 КАС України, та забезпеченню всебічного і об`єктивного вирішення адміністративної справи.
Відтак, виходячи зі спірних правовідносин, що склались між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були наявні правові підстави для залишення запиту позивача без задоволення. Такий висновок суду підкріплюється й тим, що у відповіді на запит відповідач зазначав про готовність надати запитувачу усю інформацію у тих об`ємах, що не порушуватиме авторських прав та гарантій захисту конфіденційної інформації, доступ до якої обмежено фізичною особою. Також, слід зауважити на тому, що запити позивача не містять прямих вимог щодо одержання інформації про взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструктив Ньюс» - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.І. Бітов 

Ю.М. Градовський