КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 761/16396/24                                                                      Головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
Провадження № 22-ц/824/14350/2025                                                    Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
03 грудня 2025 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С. А.,
суддів: Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», третя особа - Київська міська рада, про відшкодування завданої шкоди,
 
в с т а н о в и в:
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 03 серпня 2023 року о 10 год. 15 хв., підійшовши до власного автомобіля Toyota Velffire 2.4i, державний номерний знак НОМЕР_1 , припаркованого біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він виявив пошкодження автомобіля внаслідок падіння частини балкона будинку, балансоутримувачем якого є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».
На замовлення позивач щодо проведення оцінки вартості майна експертом було здійснено огляд транспортного засобу та фіксування його пошкоджень, у зв`язку з чим складено звіт № 2/8-A від 18 серпня 2023 року, згідно із яким вартість відновлюваного ремонту складає 266 514,94 грн. Відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля фактично було проведено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , загальна вартість ремонту становить 279 550,00 грн.
Крім того, внаслідок емоційних переживань через значні пошкодження належного йому автомобіля, позбавлення можливості повноцінно користуватися ним та вжиття вимушених заходів щодо відновлення його технічного стану позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінив в сумі 100 000,00 грн.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 279 550,00 грн і моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що позов про відшкодування шкоди пред`явлений до неналежного відповідача.
Звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» згідно з розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 лютого 2010 року № 80 (в редакції розпорядження від 30 грудня 2018 року № 801).
Таким чином вважає, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є належним відповідачем у цій справі та його відповідальність за зобов`язаннями згідно з положеннями статті 136 ГК України є повною.
Стороною відповідача у належний спосіб не доведено того, що майно не належить йому на праві господарського відання та перебуває у приватній власності. 
Зазначене повністю спростовує висновки, які викладені у рішенні суду першої інстанції та які не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про те, що доводи позивача здебільшого зводяться до критики оскаржуваного рішення та обґрунтовується не доказами, а припущеннями про те, що відповідач не довів, що балкон, з якого впала брила, йому не належить. В більшій мірі апеляційна скарга є коментуванням оскаржуваного рішення, у тому числі щодо місця завдання шкоди, проте у балкону, як і у квартири, частиною якої є балкон, є конкретний власник, а відповідач не є таким власником.
Стверджує, що саме на позивачу лежить обов`язок з доведення того факту, що відповідач є власником балкону, з якого спала брила, оскільки саме позивачу надано право визначати відповідача, тобто особу, дії чи бездіяльність якої спричинили завдання йому шкоди.
Тому, якщо б позивач довів, що брила впала саме з балкону квартири у будинку АДРЕСА_1 , то саме власник балкону, який через неналежне утримання належного йому нерухомого майна - балкону квартири у житловому будинку АДРЕСА_1 , з якого стався обвал, внаслідок чого було завдано збитків (майнової шкоди) майну позивача, яке знаходилось під балконом, має нести відповідальність за завдану шкоду.
Отже, належним відповідачем у даній справі мав би бути власник (власники) балкону квартири у житловому будинку АДРЕСА_1 , з якого стався обвал, якщо б позивач довів, що брила впала саме з балкону. Однак, позивач як до подачі позову, так і під час розгляду справи в суді не вживав заходів щодо встановлення власника балкону, з якого впала брила, та з'ясування його відношенні до вказаної події.
Крім того, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» не є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку, з балкону якого стався обвал, з 2019 року не надає послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а замовляло їх надання у 2023 році через систему відкритих електронних торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» з наступним оформленням договірних відносин з їх переможцем - ТОВ «Імпульс-Газ».
Відтак, відповідальність за несвоєчасне та неналежне надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам житлового будинку, з балкону якого стався обвал, у 2023 році несе ТОВ «Імпульс-Газ» у межах дії договору № 35 від 30 січня 2023 року та чинного законодавства.
За матеріалами позовної заяви обвал балкону з будинку, під яким був припаркований автомобіль позивача, відбувся 03 серпня 2023 року в період, коли даний будинок обслуговувало ТОВ «Імпульс-Газ», яке у разі доведення факту неналежного надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , у межах дії договору № 34 від 30 січня 2023 року та чинного законодавства, повинно відповідати за завдання шкоди власникам приміщень у вказаному будинку.
Позивач з відзиву на позовну заяву достеменно знав особу-виконавця послуг з утримання багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , з якого ніби то впала брила, однак не заявляв клопотання про залучення такого виконавця в якості відповідача у справі та не з`ясував його причетність до вказаної події.
З огляду на викладене, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» зазначає, що є неналежним відповідачем у даній справі, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суд - без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Браніцький О.М. підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник відповідача - адвокат Джумурат В.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомляла, а тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка цього учасника справи відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Velffire 2.4i, державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
03 серпня 2023 року о 10 год. 15 хв. позивач виявив, що його автомобіль, який був припаркований біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , був пошкоджений внаслідок падіння частини балкона будинку.
По даному факту позивач звернувся до органів Національної поліції України, його звернення було зареєстровано в Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві ЖЕО № 43263 від 03 серпня 2023 року.
На запит адвоката Нечвоглода О.А. (зареєстрований у Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві за вх. № 25726 від 21 листопада 2023 року) листом від 12 грудня 2023 року за № 425726/125/56-2023 було повідомлено, що по даному матеріалу була проведена повна та всебічна перевірка, за результатами якої встановлено, що підстав для внесення до ЄРДР (Єдиного реєстру досудових розслідувань) немає. Матеріал списаний до справи Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві.
10 серпня 2023 року між позивачем та ПП «ГАЛАВТОЕКСПЕРТИЗА» було укладено договір № 2/8-A про проведення оцінки вартості майна.
За наслідками проведення експертом огляду транспортного засобу та фіксування пошкоджень було складено звіт № 2/8-A від 18 серпня 2023 року. На підтвердження виконання договору сторонами було складено акт здачі-прийняття робіт від 18 серпня 2023 року, за яким вартість наданих послуг склала 5 500,00 грн.
Згідно із звітом № 2/8-A від 18 серпня 2023 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача складає 266 514,94 грн.
Відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу було проведено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , загальна вартість проведеного ремонту становить 279 550,00 грн, що підтверджується товарним чеком № 02/10 від 02 жовтня 2023 року.
Отже, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , становить 279 550,00 грн.
Будь-яких небезпечних та стихійних метереологічних явищ 03 серпня 2023 року метереологічною станцією зафіксовано не було, що підтверджується листом Українського гідрометеорологічного центру від 31 жовтня 2023 року № 01-18/1127.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме на власника покладається обов?язок утримання належного йому майна в належному та безпечному стані, проте КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»не є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , а тому не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Суд першої інстанції встановив, що шкода позивачу була завдана внаслідок падіння бетонної брили з балкону будинку АДРЕСА_2 .
Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» не у повній мірі погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає невстановленими обставини пошкодження автомобіля позивача з огляду на відсутність свідків події та не проведення відповідної експертизи, а тому достатніх доказів на доведення того, що бетонна брила впала саме з будинку, не надано.
Однак колегія суддів звертає увагу, що відповідач не подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, отже правильність встановлення судом обставин щодо пошкодження транспортного засобу саме внаслідок падіння бетонної брили з балкону будинку судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Разом із тим, суд першої інстанції вважав, що відповідач не повинен відповідати за заподіяну позивачу шкоду, оскільки він не є власником будинку.
З такими висновками суду не можна погодитись з таких підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним будинком.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будинок як різновид будівлі складається «з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення».
Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 балкон - це «виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, що служить для відпочинку влітку». 
Тобто огороджувальні (несуче-огороджувальні) конструкції утворюють балкон.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, балкон можна віднести до несуче-огороджувальної конструкції будинку, виступаючою з площини стіни фасаду будинку. Тобто, балкон - це частина фасаду будинку і є спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку.
Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що балкон ззовні не є приватною власністю власника квартири, а є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, а тому заперечення відповідача, які зводяться до того, що відповідачем у цій справі має бути саме власник квартири, з балкону якого впала брила, є помилковими.
За змістом норм статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані, окрім іншого, відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників багатоквартирного будинку; забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам у результаті невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків як співвласників. 
Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій або бездіяльності управителя, що порушують умови договору управління багатоквартирним будинком. 
В свою чергу, управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Як вбачається із відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 18 жовтня 2023 року № 45-2339, житловий будинок АДРЕСА_1 включено до переліку об?єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010 року № 1112 (а.с. 58-61).
Зазначений будинок закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на праві господарського відання згідно з розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 лютого 2010 року № 80 (в редакції розпорядження від 30 грудня 2016 року № 801).
КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» забезпечує обслуговування та утримання житлового фонду Шевченківського району м. Києва.
Між відповідачем та ТОВ «Імпульс-Газ» 31 січня 2023 року укладено договір № 34 про надання послуг з комплексного обслуговування будинків, споруд, об`єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «АДРЕСА_2, в тому числі і будинку АДРЕСА_1 .
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі - Закон № 2189-VIII).
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2189-VIII учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг.
Відповідно до статті 1 Закону № 2189-VIII управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа-підприємець або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб, а послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Статтею 8 Закону № 2189-VIII передбачено, що управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний:
1) забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг;
2) від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків;
3) вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку;
4) інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;
5) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг;
6) укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг;
7) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку;
8) у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку;
9) вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором;
10) щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження.
За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов`язки управителя багатоквартирного будинку.
Відповідно до наказу Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150 затверджено «Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», відповідно до п. 1.1.5.1. та п. 1.1.5.2. якого передбачено, що утримання будинків і споруд включає в себе - простукування, укріплення окремих цеглин, які загрожують падінню, забивання тріщин у місцях примикання підлоги (даху) балкону до стін.
Згідно п. 1.2.3.1. та п. 1.2.3.2. Переліку поточний ремонт по утриманню будівель, включає в себе - простукування, обшивання та укріплення окремих архітектурних деталей, які загрожують падінням та ремонт зовнішньої штукатурки в окремих місцях з відбивання відсталої штукатурки.
Згідно з п. 1.2.3.5 Переліку до поточних робіт відноситься укріплення ґрат та огорож на балконах будівель, ремонт штукатурки балконів.
Пунктами 1.2.9.1. та 1.2.9.2. Переліку передбачено, що штукатурні та малярні роботи поточного ремонту передбачають і ремонт штукатурки стін та стель, пошкоджених в окремих місцях у зв`язку з протіканням та іншими подіями аварійного порядку та ремонт сухої штукатурки.
Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 затверджено «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», згідно якого на житлово-експлуатаційні організації покладено обов`язок забезпечувати належне технічне обслуговування жилих будинків.
Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо (пункт 2 Наказу).
Так, відповідно до п. п. 4.2.1.6. та 4.2.1.3. Правил, щоб запобігти руйнації облицювання, штукатурки й фарбованих шарів фасаду, слід не допускати зволоження стін, атмосферною, технологічною, побутовою вологою. Не допускаються деформації конструкцій, відхилення конструкцій від вертикалій осідання конструкцій, розшарування рядів кладки, руйнація і вивітрювання стінового матеріалу, провисання і випадання цеглин.
Отже, нормами спеціального законодавства у сфері житлово-комунальних послуг встановлено обов`язок управителя будинку належним чином виконувати свої зобов`язання щодо утримання будинків і споруд та прибудинкової території для недопущення руйнації фасадів будинків і він зобов`язаний надати такі послуги власними силами або шляхом укладення відповідного договору з юридичними особами на управління майном.
Виходячи з наведених вище норм закону, саме відповідач був відповідальним за проведення поточного ремонту будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і за ремонт зовнішньої частини балконів будинку, внаслідок падіння фрагментів одного із яких на автомобіль позивача останньому було завдано майнової шкоди.
Посилання відповідача у відзиві на те, що ним було укладено договір з виконавцем послуг - ТОВ «Імпульс-Газ», відповідно до якого обов`язок з надання послуг з комплексного обслуговування будинку та прибудинкової території покладено на ТОВ «Імпульс-Газ», а тому саме це підприємство має бути відповідачем у тому випадку, якщо брила впала не з балкону, є необґрунтованими.
Матеріали справи не містять договору № 34 від 31 січня 2023 року, укладеного між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та ТОВ «Імпульс-Газ», проте відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що такий договір укладено щодо комплексного прибирання і обслуговування місць загального користування, сходових клітин, прибудинкових територій, дитячих та спортивних майданчиків, які розташовані на прибудинкових територіях, комплексне технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, централізованого холодного водопостачання та водовідведення, електропостачання»), багатоквартирних будинків, включених до складу неадміністративного мікрорайону «АДРЕСА_2 з метою забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів і правил.
Пунктом 4.2.3. договору № 34 від 31 січня 2023 року визначено обов`язок ТОВ «Імпульс-Газ» задля упередження виникнення аварійних ситуацій, з дотриманням нормативних термінів, проводити технічне обслуговування внутрішньо будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води), організувати та забезпечити проведення аварійно-відновлювальних робіт щодо аварійних ситуацій.
Пунктом 4.2.4. договору покладає обов`язок на виконавця послуг відшкодувати збитки, завдані майну, житловому приміщенню, та шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю мешканців будинків, у випадку надання неякісних послуг, розмірі й порядку згідно з чинним законодавством України.
Отже, із наведеного вбачається, що до обов`язків ТОВ «Імпульс-Газ» за вказаним договором не  входить проведення поточного ремонту будинку.
За таких обставин відповідач, як управитель будинку, не забезпечив належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до нормативних вимог, не уклав з підрядниками договір на поточний ремонт фасадної частини будинку, внаслідок чого з балкону будинку впала бетонна брила і пошкодила автомобіль позивача.
Посилання відповідача на те, що вимоги підпункту 6.1 пункту 6 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, відповідно якого до загальної площі квартири належить і площа балкону, а відтак балкон є складовою частиною квартири, не є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, є помилковим.
Дане положення не регулює виниклі правовідносини, оскільки стосується лише площі квартир, яка визначається при їх приватизації. 
Та обставина, що площа балкону включається із застосуванням коефіцієнту до площі квартири, не оспорюється позивачем. Проте, як було встановлено вище, балкон є конструктивним елементом фасадної частини будинку, що обмежує право власника вчиняти будь-які дії з ним без згоди інших співвласників, або управляючої компанії. Вся фасадна частина будинку є спільним майном співвласників будинку, а тому саме управитель має вчиняти дії щодо його утримання і поточного ремонту.
З врахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову з підстав пред`явлення вимог до неналежного відповідача є помилковими, оскільки саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» повинне відповідати за завдану позивачу шкоду.
Доводи відповідача щодо того, що ОСОБА_1 було припарковано автомобіль біля будинку АДРЕСА_1 з порушенням правил паркування, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки сторонами визнано, що зазначене місце є місцем загального користування, жодних обмежень щодо перебування на ньому встановлено не було, а також відсутні були підстави для їх встановлення.
За змістом статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди  позивачу.
Проте відповідач в даній справі не довів відсутність своєї вини в заподіянні майнової шкоди позивачу, а тому має відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно  до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент пригоди або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
На доведення розміру майнової шкоди позивач надав суду звіт № 2/8-A від 18 серпня 2023 року, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 266 514,94 грн (а.с. 29-55).
Також позивач надав суду товарний чек № 02/10 від 02 жовтня 2023 року, виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відповідно до якого було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля на загальну вартість 279 550,00 грн без ПДВ (а.с. 56).
Отже, позивач довів, що він поніс витрати на відновлення автомобіля у розмірі 279 550,00 грн, що підтверджується належним і допустимим доказом.
Доводи відповідача про те, що в акті огляду місця події працівниками поліції не було зазначено про пошкодження магнітоли та дисплея автомобіля, а тому вартість заміни цих деталей, а також роботи з їх заміни безпідставно включені до розміру збитків, колегією суддів відхиляються. 
Як вбачається із акту огляду місця події, працівники поліції фіксували лише факт розташування автомобіля біля будинку АДРЕСА_2 , а також пошкодження його кузова внаслідок падіння на дах та лобове скло автомобіля бетонної брили. Огляд автомобіля на предмет встановлення усіх пошкоджень працівниками поліції не проводився і ці пошкодження не фіксувались. Автомобіль був оглянутий експертом-оцінювачем 10 серпня 2023 року і в протоколі було зазначено усі пошкодження, в тому числі магнітоли і дисплея. Також у справі наявні фото цих пошкоджень.
Таким чином наведеними доказами доведено як перелік пошкоджень, так і вартість понесених позивачем витрат на відновлення транспортного засобу.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
У справі, яка переглядається, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач мотивував тим, що внаслідок падіння бетонної брили з балкону будинку, яке сталось з винної бездіяльності відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», його автомобіль було суттєва пошкоджено, у зв`язку з чим він зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.
Колегія суддів погоджується з тим, що пошкодження автомобіля позивача в такій мірі, що виключає його використання без відновлювального ремонту, безумовно впливає на звичайний спосіб життя людини, яка користується ним повсякденно. Позивач протягом двох місяців був позбавлений можливості користуватись автомобілем, змушений був виділити значні кошти для його ремонту, а також витрачати час та кошти на звернення до відповідних органів та посадових осіб для збирання доказів, звернення до суду і очікувати реального відшкодування завданих йому збитків.
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки є доведеним факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок падіння на нього конструктивного елемента (бетонної брили) зовнішньої частини балкону багатоквартирного будинку, що сталось з вини особи, яка відповідальна за його належне утримання, то є обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження цього майна, обмеження у повноцінному користуванні ним і необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн з урахуванням засадсправедливості, а також глибини душевних страждань, зважаючи на пережитий емоційний стрес, витрачений час та зусилля, які є необхідними для відновлення стану транспортного засобу, є розумним і пропорційним, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
При цьому позивач не надав до матеріалів справи доказів оплати ним послуг суб`єкта оціночної діяльності з оцінки вартості майнового збитку у розмірі 5 500,00 грн, тому ці вимоги позову також не можуть бути задоволенні.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування завданої шкоди ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного із КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» пропорційно до розміру задоволених вимог ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 995,50 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 594,60 грн - за подання апеляційної скарги на рішення суду, а всього - 6 590,10 грн судових витрат.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 279 550,00 грн майнової шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 6 590,10 грн сплаченого судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.О. Писана

Д.О. Таргоній