Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року Справа№200/8493/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування додаткової грошової допомоги по пораненню ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року по січень 2025 року в розмірі 100 тис. грн. включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у зв`язку з захистом Батьківщини з листопада 2024 року по січень 2025 року в розмірі 100 тис. грн. включно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що після поранення перебував на лікуванні внаслідок поранення, а отже, враховуючи чинні положення законодавства мав отримувати грошове забезпечення з розрахунку 100 000 гривень за весь час лікування, за період з листопада 2024 року по січень 2025 року. Проте, на думку позивача, така винагорода відповідачем не нараховувалась на не виплачувалась. 
Вказує, що 16.09.2025 позивачем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому порушувалось питання про виплату додаткової грошової допомоги у зв`язку в отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини за період листопада 2024 року по січень 2025 року, у зв`язку з перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. 
Станом на дату подання позовної заяви розгляд рапорту не здійснено. 
Ухвалою суду від 07.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справи. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
22.11.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що за період перебування на стаціонарному лікуванні з 12.11.2024 по 30.11.2024 та з 01.12.2024 по 06.12.2024 включно (за 25 днів) ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн з розрахунку кількості днів перебування на такому лікуванні на місяць на загальну суму 79 050,00 грн. На підставі наданих солдатом ОСОБА_1 до військової частини документів, підтверджуючих факт його перебування на стаціонарному лікуванні після поранення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2024 № 1404 солдату ОСОБА_1 у листопаді 2024 року було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 12.11.2024 по 30.11.2024 в сумі 62383,33 грн (витяг із наказу додається). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2025 № 377 солдату ОСОБА_1 у грудні 2024 року було нараховано та вплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 01.12.2024 по 06.12.2024 в сумі 16 666,67 грн. Про фактичну виплату за вищевказаний період перебування позивача на стаціонарному лікуванні, на адвокатський запит від 16.09.2025 №16092501 в інтересах позивача на адресу адвоката Крамного С.С. та на отриманий від позивача з того самого предмету рапорт від 17.09.2025 військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь 24.10.2025 листом вих. № 8600. 
Зазначає, що в ході опрацювання рапорту позивача та адвокатського запиту його представника Крамного С.С. було вивчено великий перелік наданої позивачем медичної документації, більшість з якої не була підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, про що було повідомлено позивача письмово. В свою чергу, з незрозумілих причин позивач не надає до суду копію отриманої ним відповіді військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2025 вих. № 8600 на поданий рапорт від 17.09.2025 та адвокатський запит його представника від 16.09.2025 № 16092501, а лише прикладає копію свого рапорту від 17.09.2025. Натомість Позивач фактично вводить суд в оману намагаючись повторно отримати вказані кошти за рішенням суду.
Просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .
11.11.2024, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 у відрядженні до ОУ «Сіверськ» отримав поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми №7789.
Відповідно до виписки № 9648 від 06.12.2024 із медичної карти стаціонарного хворого форми № 003/о ОСОБА_1 у період з 17.11.2024 по 06.12.2024 проходив стаціонарне лікування. 
Відповідно до довідки ВЛК № 2025-0512-1227-1223-3 від 13.05.2025 ОСОБА_1 встановлено діагноз: наслідки МВТ (11.04.2023) вогнепального осколкового поранення правого передпліччя з вогнепальним переломом нижньої третини ліктьової кістки, лікованого оперативно (11.04.2023 - ПХО ран, монтаж АЗФ, 05.07.2023 - відкрита репозиція, МОС пластиною) у вигляді консолідованого перелому нижньої третини ліктьової кістки з наявністю МОС та незначним порушенням функції; посттравматичної нейропатії правого променевого нерву у вигляді сенсорних розладів з каузалгією, без порушення функції; акубаротравми без пошкодження барабанних перетинок у вигляді двобічної кондуктивної туговухості із легким порушенням слуху на обидва вуха; поранення, ТАК, пов`язан(-а/е/і) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): травма відноситься до тяжких. Наслідки МВТ (11.11.2024) вогнепального осколкового поранення обох сідниць, гомілок у вигляді зміцнілих рубців, наявностю уламків без порушення функції. Поранення, ТАК , пов`язан(-а/е/і) із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): травма відноситься до легких.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2024 № 1404 солдату ОСОБА_1 у листопаді 2024 року було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 12.11.2024 по 30.11.2024 в сумі 62383,33 грн.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2025 № 377 солдату ОСОБА_1 у грудні 2024 року було нараховано та вплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 01.12.2024 по 06.12.2024 в сумі 16 666,67 грн.
Вказане також вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 про суми нарахованої/виплаченої додаткової винагороди матроса ОСОБА_1 
16.09.2025 позивачем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому порушувалось питання про виплату додаткової грошової допомоги у зв`язку в отриманим пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Листом від 24.10.2025 №8600 військова частина НОМЕР_1 повідомила адвокату Крамному Станіславу Сергійовичу наступне: «Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто ваш адвокатський запит від 16.09.2025 № 16092501 щодо питання про можливість виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, в розмірі до 100 000 грн з розрахунку на місяць за період перебування його на стаціонарному лікуванні після отриманої травми. Розглянувши також відповідний рапорт ОСОБА_1 від 17.09.2025 з доданими до нього медичними документами, повідомляю, що військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, було нараховано за період перебування на стаціонарному лікуванні (з 12.11.24 по 30.11.24, з 01.12.24 по 06.12.24) та факгично виплачено на особистий рахунок ОСОБА_1 належну йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн в повному розмірі.».
Вказаний лист був направлений на електронну пошту представника позивача 27.10.2025.
В даній справі спірним є питання виплати додатковї винагороди з розрахунку 100000 грн на місяць передбаченої Постановою Кабінетів Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період листопад 2024 року - січень 2025 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Також статтею 65 Основного Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2, 3 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 7 статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною 14 статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VІІІ (надалі - Закон № 389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Так, позивач призваний на військову службу по мобілізації в особливий період та під час проходження військової служби отримав травму, внаслідок чого перебував на лікуванні, що, на його переконання, надає право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі - Постанова № 168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 43 від 20.01.2023).
Згідно з пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, у разі поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії мають право на отримання збільшеної винагороди в розмірі до 100 000 грн.
Разом із тим аналіз наведених положень Постанови № 168 свідчить про необхідність встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини;
2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Аналогічні за змістом приписи містить і Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260 (надалі - Порядок № 260), відповідно до пункту 10 розділу XXXIV якого у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини),- виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення) ,- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) ,- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відтак обов`язковою та необхідною умовою для виплати військовослужбовцю збільшеної до 100000 гривень додаткової винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я є пов`язаність такого лікування (поранення, травми, каліцтва) саме із захистом Батьківщини, тобто безпосередньої участі особи у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
За наведеного правового регулювання слід виснувати, що поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку Постанови № 168 у розмірі до 100000 гривень, зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100000 гривень як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці після лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.
Встановлені вище обставини та надані сторонами документи свідчать, про те, що 11.11.2024 позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, та перебував в період з 17.11.2024 по 06.12.2024 на стаціонарному лікуванні в наслідок цього поранення.
Твердження позивача про те, що відповідачем не у повному обсязі виплачено додаткову винагороду за спірний період, спростовуються довідкою військової частини НОМЕР_1 про суми нарахованої/виплаченої додаткової винагороди матроса ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2024 № 1404, згідно з яким солдату ОСОБА_1 у листопаді 2024 року було нараховано та виплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 12.11.2024 по 30.11.2024 в сумі 62383,33 грн.; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2025 № 377, згідно з яким солдату ОСОБА_1 у грудні 2024 року було нараховано та вплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні після поранення з 01.12.2024 по 06.12.2024 в сумі 16 666,67 грн.
Також про зазначене повідомлено позивача відповіддю військова частина НОМЕР_1 від 24.10.2025 №8600.
Позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування позивачеві належних йому сум виплат задоволенню не підлягають, оскільки вказана бездіяльність жодними доказами не підтверджена (позивачем таких доказів суду не надано) та судом не встановлена. Окрім того, судом враховується і те, що наведені позовні вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки визнання такої бездіяльності протиправною саме по собі не може призвести до потрібних результатів, наслідків, що дає найбільший результат (як-от, наприклад: стягнення суми за весь час затримки).
Відтак правові підстави стверджувати про допущену відповідачем протиправну бездіяльність в питанні виплати позивачу грошового забезпечення відповідно до Постанови №168 за спірний період пропорційно дням перебування на стаціонарному лікування у суду відсутні.
Окремо період находження позивача на лікуванні, у розрізі кожного місяця по дням, позивачем не оскаржується, а тому оцінка даним обставинам не надається.
Встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності даються підстави для висновку, що у спірних правовідносинах відповідач, нараховуючи та виплачуючи позивачу додаткову винагороду за спірний період (листопад 2024 року - грудень 2024 року), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством. Також в матеріалах відсутні та позивачем не надані докази перебування останнього на стаціонарному лікуванні в січні 2025 року.
Жодних доказів протилежного учасниками справи не надано, в матеріалах справи такі відсутні і судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.
У п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
За наведеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому у позові слід відмовити.
Правові підстави для застосування ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Зеленов