ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 Справа № 917/2186/25 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» (адреса: 03115, місто Київ, вул. Святошинська, будинок 27, код ЄДРПОУ 41220556)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДФУДТРЕЙД» (адреса м. Полтава, вул. Новий базар, буд. 2/37, код ЄДРПОУ 42937322)
про стягнення 721 052,28 грн
Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.
Суть справи: Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДФУДТРЕЙД» про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за договором купівлі-продажу від 28.03.2025 № 77-К-25.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДФУДТРЕЙД» укладено договір купівлі-продажу від 28.03.2025 № 77-К-25. Позивач вказує, що відповідач, у відповідності до рознарядки позивача, зобов`язаний був поставити за договором до 30.04.2025 товар загальною кількістю 27030,0 кг, проте, не виконав своїх зобов`язань за договором, тому позивач в односторонньому порядку розірвав договір купівлі-продажу. За таких обставин, позивачем був здійснений розрахунок штрафу у розмірі 25% вартості непоставленого товару в розмірі 901315,35 грн, з яких Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснило виплату суми гарантії у розмірі 180 263,07 грн, відповідно до умов Договору банківської гарантії. Залишок заборгованості зі сплати штрафу ТОВ «ПРОДФУДТРЕЙД» перед Генеральною дирекцією складає 721 052,28 грн.
Відповідач факт договірних відносин між сторонами та існування обов`язку поставити позивачу товар в загальній кількості 27 030,00 кг вартістю 3 605 261,40 грн в строк до 30.04.2025 року включно визнає, проте обсяг позовних вимог вважає завищеним та просить суд заявлений до стягнення штраф зменшити до 99%, посилаючись, зокрема, на таке:
- в ніч на 23 квітня 2025 року було пошкоджено електромережу, через яку здійснювалося постачання електричної енергії до виробничих будівель відповідача. Як наслідок вийшло із ладу холодильне обладнання, де зберігалась сировина та готова продукція, а м`ясо та готові вироби з нього були зіпсовані, тому відповідач не зміг виконати взяті за договором зобов`язання;
- відповідач листом № 5 від 29.04.2025, направленим електронною поштою, повідомив позивача про настання вказаних форс-мажорних обставин, на який позивач не відреагував;
- відсутність у рознарядці інформації щодо територіально уповноважених представників (контактних осіб) унеможливила належне виконання Договору;
- загальна сума штрафу була нарахована позивачем у розмірі 901 315,35 грн, частину цієї суми у розмірі 180 263,07 грн з коштів відповідача позивач вже отримав за рахунок банківської гарантії;
- на думку відповідача, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання у позивача не виникли будь-які витрати, відсутня будь-яка шкода, а також позивачем не понесені збитки, оскільки доказів зворотного ним не надано. Позивач просить суд вирішити питання про зменшення розміру неустойки посилаючись на практику Верховного Суду.
У відповіді на відзив від 12.01.2026 позивач зазначив, що:
- відповідач повідомив позивача про зазначені обставини (пошкодження електромережі) лише 29 квітня 2025 року - за день до кінцевого строку поставки Товару, що є порушенням умов договору, зокрема пункту 8.6., що, на думку позивача, свідчить про намагання відповідача ухилитись від відповідальності визначеної цим Договором;
- укладаючи Договір, відповідач знав і повинен був розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни;
- обидві сторони договору під час дії воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умов. Зокрема, несприятливі умови, пов`язані з військовою агресією російської федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача;
- рознарядка була погоджена сторонами під час підписання Договору та не зазнавала жодних змін протягом строку його дії, у листі відповідача до позивача про настання форс-мажорних обставин, не міститься інформації щодо необхідності надання додаткової інформації щодо контактних даних територіальних уповноважених представників позивача;
- на думку позивача, враховуючи суспільний характер наслідків порушення, відсутність будь-яких форс-мажорних обставин, а також те, що відповідач не вжив заходів для виконання своїх зобов`язань або усунення порушення, стягнення штрафних санкцій у повному обсязі є правомірним, а підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за Договором від 28.03.2025 № 77-К-25 відсутні.
У запереченнях на відповідь на відзив від 15.01.2026 відповідач зазначив, що повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин вранці 29 квітня, а не 28 квітня 2025 року, не спростовує сам факт їх настання та понесення відповідачем в зв`язку з цим збитків та невиконання зобов`язань за договором в частині поставки внаслідок виникнення для нього форс-мажорних обставин. Вказані обставини підтверджуються листом (повідомленням) № 5 від 29.04.2025, актом відповідача про списання зіпсованої продукції (м`яса) від 27.04.2025, альтернативних способів виконання зобов`язання відповідач не мав. 
Відповідач також посилається, що договір був укладений за результатом торгів згідно з Законом, що виключає змінювати будь-які умови договору, а лише погоджуватись з ними, або ні. Посилання позивача, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплатити штрафні санкції є необґрунтованим, оскільки від не наділений повноваженнями робити таку оцінку.
Процесуальні дії суду: згідно з ухвалою від 03.12.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, подавши відповідну заяву (вх. № 15712 від 05.12.2025).
Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.
22.12.2025 від відповідача надійшло клопотання (вх. № 16566) про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яке залишене без задоволення згідно з ухвалою суду від 24.12.2025.
25.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16701).
12.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 265).
15.01.2026 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 459).
Інших заяв по суті спору від сторін не надходило.
У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.
Між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» (далі – позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДФУДТРЕЙД» (далі – відповідач, продавець) укладено договір купівлі-продажу від 28.03.2025 № 77-К-25 (далі Договір).
Пунктом 1.1. Договору визначено, що продавець зобов`язується продати і відвантажити покупцеві ДК 021-2015: 15110000-2 М`ясо (блоки із яловичини знежиловані першого сорту заморожені) (далі – Товар) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці, а покупець – забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору. Кількість товару - 27 030,0 кг, ціна за одиницю товару – 133,38 грн, загальна сума вартості товару - 3 605 261,40 грн.
Відповідно до п. 5.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до Договору), продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі до 30 квітня 2025 року включно.
Продавець здійснює поставку товару на умовах DDР (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору).
Відповідно до п. 6.2.4 Договору, покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі, якщо станом на 01 травня 2025 року поставлено менше 50 % загального обсягу закупівлі, повідомивши про це продавця не менше ніж за 3 (три) календарних дні до розірвання договору. При цьому, у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання покупцем Договору, продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 Договору.
Відповідно до п. 7.3. Договору у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
Відповідно до умов пункту 8.6. Договору, у разі настання форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону, вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за Договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів моменту припинення дії таких обставин.
У разі, якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин не повідомить іншу сторону у строк, визначений пунктом 8.6, вона втрачає право посилатись на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності на майбутнє.
Строк дії Договору до 30 травня 2025 року включно (п. 10.1. Договору).
Згідно з п. 11.2. Договору під час укладення Договору продавець надає покупцю забезпечення його виконання у розмірі 5% ціни цього Договору у сумі 180 263,07 грн шляхом перерахування коштів на рахунок покупця, або у вигляді страхової або банківської гарантії.
Обмін повідомленнями у межах виконання умов Договору здійснюється сторонами у письмовій формі власноручно або шляхом передачі поштовим зв`язком (рекомендованим листом) на адреси, вказані у розділі 13, та/або шляхом надсилання електронного повідомлення засобами електронної пошти за адресами, вказаними в Розділі 13 (п. 11.8. Договору).
27.03.2025 Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (гарант за гарантією) видано банківську гарантію № ГД ДКВС-1933/1 ГД/2025 від 27.03.2025 Державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» (бенефіціар за гарантією) щодо належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Продфудтрейд» (принципал за гарантією) зобов`язань по виконанню договору купівлі-продажу від 28.03.2025 № 77-К-25, відповідно до якої гарант безвідклично та безумовно зобов`язується виплатити бенефіціару на вимогу повну суму, що не перевищує гарантовану суму (180 263,07 грн) не пізніше 5 робочих днів після отримання вимоги бенефіціара. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє до 29.07.2025 включно.
На виконання умов Договору (пункт 5.1.) Генеральною дирекцією ДКВС України було видано рознарядку на поставку Товару в строк до 30.04.2025 включно, загальною кількістю 27 030,0 кг, що є додатком № 1 до Договору.
В порушення умов договору, станом на 01.05.2025 продавцем не було здійснено поставки Товару, у строк визначений умовами Договору.
Відповідач листом вих. № 5 від 29.04.2025, направленим електронною поштою, повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а саме пошкодження електромережі в ніч на 23 квітня 2025 року безпілотними літальними апаратами, через яку здійснювалося постачання електричної енергії до виробничих будівель відповідача. Як наслідок вийшло із ладу холодильне обладнання, де зберігалась сировина та готова продукція, а м`ясо та готові вироби з нього були зіпсовані, тому відповідач не зміг виконати взяті за договором зобов`язання.
Позивач факт отримання вказаного листа 29.04.2025 не заперечує.
Відповідачем був складений акт від 27.04.2025 року на списання зіпсованої продукції (м`яса) внаслідок виходу із ладу холодильного обладнання.
З посиланням на п. 6.2.4 Договору та положеннями ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, покупцем було достроково розірвано Договір від 28.03.2025 № 77-К-25 з 06.05.2025 року шляхом повідомлення ТОВ «ПРОДФУДТРЕЙД» про розірвання Договору листом від 01.05.2025 № ГД ДКВС-1691/3 ГД/2025, надсилання якого підтверджується чеком АТ «УКРПОШТА» про направлення рекомендованого листа від 01.05.2025, а також скріншотом з офіційної електронної адреси державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», що відповідає умовам п. 11.8, 13 Договору. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань Генеральною дирекцією ДКВС України було нараховано відповідачу штраф згідно з п. 7.3. Договору на загальну суму 901 315,35 грн та було направлено Відповідачу відповідну претензію від 09.05.2025 № ГД ДКВС-1860/3 ГД/2025 засобами електронного зв`язку.
За посиланням позивача, оскільки вимоги за зазначеною претензією не були задоволені, позивачем було повторно направлену претензію від 02.06.2025 № ГД ДКВС-2220/3 ГД/2025, яка теж задоволеною не була.
Позивачем було подано до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» вимогу від 16.06.2025 № ГД ДКВС-2416/3 ГД/2025 про сплату суми забезпечення виконання Договору відповідно до банківської гарантії від 27.03.2025 № № G0325/0451. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснило виплату суми гарантії у розмірі 180 263,07 гривень, відповідно до умов Договору банківської гарантії. 
Однак, згідно з пред`явленою претензією ТОВ «ПРОДФУДТРЕЙД» залишається винним Генеральній дирекції суму в розмірі 721 052,28 гривень, про стягнення якої позивач звернувся з даним позовом до суду.
При розгляді справи по суті суд приймає до уваги наступе.
Укладений сторонами Договір є договором купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
28.03.2025 покупець видав продавцю рознарядку про необхідність здійснити до 30.04.2025 включно поставку блоків із яловичини знежилованих першого сорту заморожених Територіальним уповноваженим представникам покупця в обсязі 27 030,0 кг , за Договором № 77-К-25 від 28.03.2025. Рознарядка підписана представниками сторін та засвідчена печатками підприємств.
Таким чином, враховуючи строки визначені рознарядкою та факт її підписання продавцем, кінцевий термін поставки товару 30.04.2025 включно.
Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки товару за Договором № 77-К-25 від 28.03.2025 в обсязі 27030,00 кг у визначений рознарядкою термін.
Скориставшись своїм правом, передбаченим п. 6.24. Договору покупець 01.05.2025 року відмовився від Договору поставки, надіславши продавцю відповідне повідомлення засобами електронного зв`язку.
Як встановлено судом, пунктом 11.8 Договору передбачено, що обмін повідомленнями у межах виконання умов Договорів здійснюється сторонами в тому числі у електронній формі на електронні адреси, вказані в пункті 13 Договору.
Згідно положень ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Вказане повідомлення відповідає ч. 3 ст. 651 ЦК України та п. 6.2.4. Договору, тому Договір є розірваним з 06.05.2025, як зазначено у повідомленні.
Згідно з нормами Цивільного кодексу України (п. 4. ст. 631) закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Як встановлено судом, п.7.3. Договору передбачена відповідальність продавця за порушення строків поставки: штраф у розмірі 25 % від вартості непоставленого Товару.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У зв`язку з не поставкою відповідачем за Договором товару обсягом 27030,00 кг, позивачем розраховано штраф на загальну суму 901 315,35 грн, 180 263,07 грн з яких сплачено АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу позивача відповідно до банківської гарантії.
Перевіривши розрахунок штрафу, наведений позивачем у розрахунку до позовної заяві, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості. 
Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, з огляду на настання форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в п. 8.41 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2024 року у cправі № 917/272/23, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).
Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором; настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання; наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами та невиконанням/неналежним виконанням таких зобов`язань підлягає доведенню відповідачем у суді на загальних підставах.
Суд приймає до уваги, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.
Тож, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Пунктом 8.5. Договору передбачено, що протягом дії форс-мажорних обставин, передбачених п. 8.4. Договору та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов Договору, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин, причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання.
Як встановлено судом, згідно з п. 8.6. Договору, разі настання форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону, вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості.
У якості доказів повідомлення позивача про наявність зазначених обставин відповідачем надано суду лист від 29.04.2025, доказом відправлення якого на адресу позивача є скриншот з електронної пошти відповідача. Отримання цього листа 29.04.2025 позивач не заперечує.
За змістом вказаного листа в ніч на 23 квітня 2025 року було пошкоджено електромережу, через яку здійснювалося постачання електричної енергії до виробничих будівель відповідача. За умовами п. 8.6. Договору, триденний строком для повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин є 28 квітня 2025 року включно.
Водночас, відповідач повідомив позивача про зазначені обставини з простроченням – 29.04.2025 року та за день до кінцевого строку поставки товару передбаченого рознарядкою (30.04.2025), тобто з порушенням умов пункту 8.6. Договору.
Відповідачем наданий суду акт від 27.04.2025 року на списання зіпсованої продукції (м`яса) внаслідок виходу із ладу холодильного обладнання, де зберігалася сировина та готова продукція, у зв`язку з відсутністю постачання електричної енергії до виробничих будівель товариства через пошкодження електромережі в результаті здійснення РФ ворожої атаки безпілотними літальними апаратами в ніч на 23 квітня 2025 року, зіпсовано та стало непридатним для подальшої реалізації (використання) м`ясо та готові вироби з нього згідно з переліком на загальну суму 7716900,00 грн. Акт підписаний матеріально-відповідальною особою ОСОБА_1 та трьома членами комісії.
Суд зазначає, що сам по собі акт на списання зіпсованої продукції (м`яса) від 27.04.2025 не є належним доказом на підтвердження настання форс-мажорних обставин, які перешкоджають виконанню Договору.
Форс-мажор повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Відповідачем не доведено наявність обставин непереборної сили, які були пов`язані з обстрілом в ніч на 23 квітня 2025 року та їх безпосередній вплив на виконання ним зобов`язань за договором, зокрема, що пошкодження електромережі сталося саме внаслідок атаки безпілотними літальними апаратами (відповідні акти ДСНС України у Полтавській області, поліції чи АТ «Полтаваобленерго»), за якою саме адресою знаходилось вказане в акті про списання від 27.04.2025 холодильне обладнання. Також, в обґрунтування своїх доводів відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій для альтернативних способів виконання своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу, що прямо передбачено п. 8.6. Договору.
Окрім цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що сторони уклали Договір під час військового стану, у 2025 року вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії у зв`язку із бомбардуванням критичної інфраструктури.
Тому суд вважає, що в зв`язку з наведеними обставинами, відповідач укладаючи Договір купівлі-продажу повинен був проявити розумну обачність та завчасно вживати відповідних заходів для забезпечення автономного електроживлення для запобіганню псування товару внаслідок відсутність електропостачання (придбати та встановити генератори, зарядні станції, тощо).
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності, яка здійснюється ним на власний ризик, повинен був усвідомлювати можливі наслідки та ризики укладення договору купівлі-продажу під час військового стану.
Так, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик; особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні та виконанні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини. Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.
Відтак, судом не встановлено обставин, які б звільняли відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором з підстав настання форс-мажорних обставин.
Стосовно інших заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, суд оцінює їх належність з урахуванням обставин, які входять в предмет доказування та зазначає, що останні не містять належних обґрунтувань та доказів, які б спростовували викладені позивачем обставини.
Водночас при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача остаточного розміру нарахованого штрафу, суд виходить з наступного.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
Відповідно до частини третьої ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.7.17-7.18 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Суд констатує, що сторонами по справі суду не надані докази щодо власного майнового стану (відомості про фінансові результати господарської діяльності, зокрема, внаслідок виконання Договору, наявність збитків чи прибутків у відповідному періоді, тощо).
Крім цього, суд звертає увагу, що таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання (п. 7.10 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22).
Дійсно, відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Судом встановлено виникнення у позивача права нарахувати неустойку (штраф) за порушення відповідачем строків поставки товару за Договором, і для встановлення наявності такого права позивач не повинен надавати докази понесення збитків.
Разом з тим, суд повинен встановити, яким чином співвідносяться розмір неустойки та розмір збитків кредитора, спричинених неналежним виконанням зобов`язання боржником, та чи не є розмір неустойки значно (надмірно) великим у порівнянні з розміром збитків кредитора. Тобто, визначення розміру збитків позивача, як кредитора у спірних правовідносинах, внаслідок прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором, має значення для справи та підлягає встановленню судом належними засобами доказування в порядку, визначеному ГПК України.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК України).
При цьому, суд констатує, що позивач взагалі не посилається на обставини, які б свідчили про настання будь-яких негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) для нього внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару. Також позивачем не надані докази, які б свідчили про фактичне понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем. 
Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відтак застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: «для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
З огляду на наведене, беручи до уваги практику Великої Палати Верховного суду, суд прийшов до висновку, що сума штрафу є завищеною. 
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює надані сторонами докази і наведені ними аргументи.
Суд, приймаючи до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, факт отримання позивачем компенсації своїх можливих втрат від невиконання відповідачем зобов`язання у вигляді банківської гарантії на суму 180 263,07 грн, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані. На думку суду не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Для забезпечення балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 80 % та стягнути з відповідача: 144 210,46 грн.
Таке зменшення розміру штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обґрунтованість позовних вимог, однак, застосовуючи можливість зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що остаточно позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача 144 210,46 грн.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто, судовий збір належить покласти на відповідача без урахування суми зменшеної пені.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДФУДТРЕЙД» (адреса м. Полтава, вул. Новий базар, буд. 2/37, ЄДРПОУ 42937322) на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально- виконавчої служби України» (адреса: 03115, місто Київ, вул. Святошинська, будинок 27, ЄДРПОУ 41220556) – 144 210,46 грн штрафу; 8652,62 грн судового збору.
3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя І.І. Пушко