Справа №932/8838/823
Провадження № 2-а/932/98/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ткаченка Антона Андрійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому він просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7553235 від 18.08.2023, винесену інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ткаченком А.А. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.121-3 КУпАП закрити; стягнути з УПП в Дніпропетровській області ДПП на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.; стягнути з УПП в Дніпропетровській області ДПП на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.08.2023 інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ткаченком А.А. було винесено постанову серії ЕАТ №7553235, якою притягнуто його - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, яке полягало у керуванні автомобілем марки «Mercedes G500» із номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому транспортному засобу, у зв`язку з чим, його піддано адміністративній відповідальності у вигляді штрафу розміром 1190,00 грн. Позивач вказує на те, що ним не вчинялося правопорушення, а обставини подій, зафіксовані у постанові від 18.08.2023, не відповідають дійсності, тому він вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 року зазначена справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.
Ухвалою судді від 04.10.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з його не відповідністю приписам КАС України.
Ухвалою судді від 16.10.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем - УПП в Дніпропетровській області ДПП 21.12.2023 року надано суду відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що оскаржувана постанова є законною, а зафіксовані в ній обставини відповідають дійсності. Крім того, на підтвердження наявності факту правопорушення в діях ОСОБА_1 , надано копію рапорту Гора С.В. , який був у групі з Ткаченком А.А. , а також відеозапис з відео реєстратора, розташованого на службовому автомобілі. Також відзив містить заперечення з приводу спричиненої моральної шкоди, оскільки факт її заподіяння жодним чином не підтверджено, а доводи щодо її розміру є абстрактними.
Відповідачем - інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ткаченком А.А. 16.01.2024 було надано суду відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами та є аналогічного змісту до доводів, зазначених у відзиві УПП в Дніпропетровській області ДПП.
Позивачем 22.01.2024 року надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що рапорт, на який посилається відповідач, є не належним доказом, оскільки його складено через 4 місяці, а наданий відеозапис не може бути прийнятим до уваги, оскільки про такий доказ відсутнє згадування в оскаржуваній постанові.
Розглянувши справу, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2023 інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Ткаченком А.А. було винесено постанову серії ЕАТ №7553235, якою притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, яке полягало у керуванні автомобілем марки «Mercedes G500» із номерним знаком НОМЕР_1 , що не належить цьому транспортному засобу, оригінальний номерний знак - НОМЕР_2 , чим порушив п.2.9 «в» ПДР та у зв`язку з чим, останнього піддано адміністративній відповідальності у вигляді штрафу розміром 1190,00 грн.
Вказана постанова не містить посилання на докази, які додаються до постанови.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно п.2.9 «в» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу;
Статтею 121-3 КУпАП визначено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на те, що відповідачами не надано доказів спростовуючих доводи позивача щодо відсутності події адміністративного правопорушення, а саме не надано доказів з яких би вбачалось який номерний знак належить транспортному засобу яким керував ОСОБА_4 (в постанові відсутнє посилання на він код автомобіля за кермом якого був ОСОБА_4 , що позбавляє можливості встановити дійсний номерний знак який йому належить), визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення є неможливим, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Посилання відповідача на рапорт поліцейського Гора С.В., копію якого долучено до матеріалів справи, як на доказ вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не може бути прийнято до уваги, оскільки  Гора С.В. як працівник поліції та особа, яка несла службу разом з Ткаченком А.А., є зацікавленою особою при розгляді цієї справи. Висновки з приводу аналогічного питання містяться у постанові ВС/КАС від 28.05.2020 прийнятої за результатами розгляду справи  №524/4668/17.
Також, посилання відповідачів на відеозапис з відео регістратора, закріпленого на автомобілі поліцейських, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до висновків, яких дійшла колегія суддів ВС/КАС у постанові від 13.02.2020, прийнятій за результатами розгляду справи №524/9716/19, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов  ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ткаченка Антона Андрійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, підлягає задоволенню частково із скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7553235 від 18.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, та закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення. 
Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
В той же час, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.
Також, згідно висновку Верховного Суду від 10 серпня 2022 року прийнятого у справі у № 635/6868/16-ц, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на те, що винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому скасована судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії відповідачів, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, є передумовою для спричинення особі моральної шкоди, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими.
В той же час, з огляду на відсутність будь-яких конкретних посилань позивача щодо характеру та обсягу страждань, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів щодо настання негативних наслідків викликаних такими діями для позивача, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму у розмірі 1 000,00 грн. достатньою для відшкодування спричинених позивачу моральних страждань.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Так, позивачем, на підтвердження витрат на правову допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги від 15.09.2023 в якому зазначено, що оплата за договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію ордера.
З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів з яких би вбачався обсяг виконаної адвокатом роботи та час затрачений на це (розрахунок вартості юридичної послуги), а також враховуючи відсутність доказів сплати; заявлена вимога про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 73-77, 241-247, 286, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ткаченка Антона Андрійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7553235 від 18.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Стягнути з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії. 
Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя           Т.О.Кудрявцева