Справа № 420/15828/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М. 
Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі “Електронний суд” 20.05.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій представник позивача просить суд:
поновити строк звернення до суду із позовною заявою з підстав зазначених у мотивувальній частині позовної заяви;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.07.2024 року № 155250029697, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.05.2025 року № 155250029697, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, з 01.10.1992 року по 07.02.2000 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.03.2022 року по 09.10.2024 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 04.06.2024 року;
стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 968,96 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалами суду:
- від 26.05.2025 року позовну заяву залишено без руху;
- від 06.06.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (ст.262 КАС України); витребувано Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 22.07.2024 року № 155250029697 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області, страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 3 місяці 15 днів. У рішенні зазначено, що: - до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, оскільки допущено виправлення номеру наказу про зарахування на роботу; - до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 14.12.1985 по 18.11.1987 року, оскільки даний період не підтверджено документом про проходження військової служби; - відповідно архівної довідки від 26.04.2024 не зараховано період навчання з 31.12.1987 по 30.06.1991 у зв`язку з навчанням за заочною формою. Звертає увагу, що позивачу не направлялось поштою вказане рішення про відмову, та він отримав його копію 28.03.2025 року при особистому зверненні до ГУ ПФУ в Одеській області, що підтверджується датою, поставленою на розрахунку стажу– 28.03.2025 року. ГУ ПФУ в Харківській області не було зараховано не тільки вказані періоди роботи, а також наступний період роботи та підтверджується розрахунком стажу форма РСправо: - з 01.10.1992 року по 07.02.2000 року у Головному колгоспному ринку «Привоз»; - до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, та з 01.03.2022 року по 09.10.2024. Після того як позивач отримав рішення про відмову від 22.07.2024 року, він повторно звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою від 01.05.2025 про призначення пенсії за віком, до якої додав додатково військовий квиток. Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ в Житомирській області за екстериторіальним принципом. Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 09.05.2025 року № 155250029697 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За розрахунком ГУ ПФУ в Житомирській області, страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 1 місяць 12 днів. У рішенні зазначено, що: - до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, оскільки допущено виправлення номеру наказу про зарахування на роботу; - до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, та з 01.03.2022 року по 09.10.2024 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків. ГУ ПФУ в Житомирській області не було зараховано не тільки вказані періоди роботи, а також наступний період роботи та підтверджується розрахунком стажу форма РС-право: - з 01.10.1992 року по 07.02.2000 року у Головному колгоспному ринку «Привоз».
11.06.2025 року представник ГУ ПФ України в Харківській області подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.07.2024 звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 155250029697 від 22.07.2024 відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.12.1983., а саме: - період роботи з 27.12.1991 по 10.09.1992, оскільки допущено виправлення номеру наказу про зарахування на роботу; - період проходження військової служби з 14.12.1985 по 18.11.1987, оскільки даний період не підтверджено документом про проходження військової служби. Відповідно архівної довідки від 26.04.2024 № 01/256-Н/84 не зараховано період навчання з 31.12.1987 по 30.06.1991 у зв`язку з навчанням за заочною формою. За наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення складав 24 роки 03 місяці 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Разом з відзивом надав копії матеріалів пенсійної справи позивача.
19.06.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив та зазначив, що із записів у трудовій книжці №13 та №14, у період з 27.12.1991 р. по 10.09.1992 р. позивач працював у Виробничому кооперативі «Індустарт» на посаді керівника дільниці. 01.04.2025 року представник позивача звернувся до Департаменту архівної справи та діловодства ОМР з проханням надати копії наказів про прийняття на роботу та звільнення з Виробничого кооперативу «Індустарт». Департамент архівної справи та діловодства ОМР в листі № 596-11.1-33 від 03.04.2025 року повідомили про те, що документи з кадрових питань Виробничого кооперативу «Індустарт» на зберігання до Департаменту не надходили. ОСОБА_1 не має змоги надати додаткових документів на підтвердження періоду роботи на відповідному підприємстві. Як вбачається із записів у трудовій книжці №15 та №16, у період з 01.10.1992 р. по 01.12.2000 р. позивач працював у Головному колхозному ринку «Привоз» на посаді завідуючого торгівельного відділу. На запит ГУ ПФУ в Одеській області, КП «Ринок Привоз» було надано лист від 26.12.2024 року, згідно якого «внаслідок пожежі, яка трапилася у адміністрації КП «Ринок – Привоз» 17.01.2008 року, архівні документи частково згоріли, частково прийшли у неналежний стан. 18.04.2012 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_2 був проведений обшук у адміністрації КП «Ринок – Привоз». У ході проведення обшуку були вилучені усі документи «Ринок – Привоз», які на даний час досі не повернуті. Повідомлено, що трудовий стаж ОСОБА_1 підтвердити неможливо». ОСОБА_1 не має змоги надати додаткові документи на підтвердження періоду роботи у Головному колхозному ринку «Привоз». При цьому, трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58.
24.06.2025 року представник ГУ ПФ України в Житомирській області подав відзив, в якому вважає позов безпідставним та необґрунтованим, вказує, зокрема, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано: - період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 з 27.12.1991 по 10.09.1992, оскільки наявне виправлення в номері та даті наказу на прийняття на роботу; - період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 з 01.10.1992 по 01.12.2000, оскільки записи не засвідчено печаткою організації та відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; - період здійснення підприємницької діяльності з 06.01.2000 по 07.02.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду; - періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.03.2022 по 09.10.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В додатки до відзиву надано копії матеріалів пенсійної справи позивача.
Третя особа пояснень не надала.
Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17), на дату звернення за призначенням пенсії йому виповнилося 60 років (звернувся 15.07.2024 року).
15.07.2024 року позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.
22.07.2024 заява за принципом екстериторіальності була розглянута ГУПФ України в Харківській області та рішенням №155250029697 від 22.07.2024 року відмовлено у призначенні пенсії (а.с.21).
У рішенні №155950022017 від 22.07.2024 року зазначено:
«Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 років до 34 років.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
Відповідно до наданих документів до загального страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.12.1983, а саме: період роботи з 27.12.1991 по 10.09.1992, оскільки допущено виправлення номеру наказу про зарахування на роботу;
період проходження військової служби з 14.12.1985 по 18.11.1987, оскільки даний період не підтверджено документом про проходження військової служби.
Відповідно архівної довідки від 26.04.2024 № 01/256-Н/84 не зараховано період навчання з 31.12.1987 по 30.06.1991 у зв`язку з навчанням за заочною формою
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заявник працює/не працює: фізична особа-підприємець.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Особа матиме право на пенсійну виплату з 04.06.2027 або при набутті необхідного страхового стажу.»
01.05.2025 року позивач знову звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.23).
09.05.2025 року заява за принципом екстериторіальності була розглянута ГУПФ України в Житомирській області та рішенням №155250029697 від 09.05.2025 року відмовлено йому у призначенні пенсії за віком (а.с.23).
У рішенні №155250029697 від 09.05.2025 року, цей відповідач, зокрема, зазначив:
«Страховий стаж особи становить 29 років 02 місяці 03 дні, для визначення права згідно п. 3-1 розділу XV Закону становить 30 років 01 місяць 12 днів.
До страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_3 3 27.12.1991 по 10.09.1992, оскільки наявне виправлення в номері та даті наказу на прийняття на роботу.
До страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 06.01.2000 по 07.02.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.
До страхового стажу не зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.03.2022 по 09.10.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні.
Не працює.
Особа матиме право на пенсійну виплату 04.06.2027 або при набутті необхідного страхового стажу.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 155250029697 від 09.05.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.»
Спір в даній справі виник у зв`язку з тим, що ГУПФ України у Харківській області та Житомирській області не зарахували до страхового стажу позивача певні періоди його роботи та прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, при цьому ці органи ПФУ по різному обрахували його страховий стаж та періоди його роботи та служби.
Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.08.2010 року № 2464-VI.
Відповідно до ст.7 Законом України “Про пенсійне забезпечення” звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України “Про пенсійне забезпечення”).
Згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), в редакції пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1/р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15)), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-ІV), працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список№ 2), становить не менше 30 років.
Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Список № 2) становить 12 років 06 місяців.
Працівники, які мають стаж роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам — на 1 рік за кожний 2 роки 6 місяців такої роботи.
За правилами ст.44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Щодо правомірності незарахування позивачу періоду роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, суд враховує наступне. 
З копії трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_4 період роботи за записом №13- №14 з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року (дата заповнення трудової книжки 06.12.1983 року) судом встановлено, що позивач, зокрема працював у виробничому кооперативі «Індустарт» на посаді керівника дільниці (а.с.30). 
З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.
Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17. 
На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.
Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Отже, за встановлених обставин та наявного правового регулювання, суд робить висновок, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи, зазначеного у його трудовій книжці, є протиправним. 
Щодо не зарахування періоди роботи з 06.01.2000 року по 07.02.2000 року, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.03.2022 року по 09.10.2024 року, суд зазначає наступне.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_4 період роботи за записом №15- №16 з 01.10.1992 року по 07.02.2000 року року (дата заповнення трудової книжки 06.12.1983 року) судом встановлено, що позивач, зокрема працював у головному господарському ринку «Привоз» на посаді завідувача торгівельного відділу (а.с.30-31). 
В матеріалах справи міститься:
лист-довідка ГУ ДПС в Одеській області на запит представника позивача, в якій зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку з 17.10.2005 року по 09.10.2024 року, як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування (а.с.33-36);
лист Комунального підприємства «Ринок Привоз» Одеської міської ради в якому зазначено, що внаслідок пожежі, яка трапилася у адміністрації КП «Ринок Привоз», 17.01.2008 року, архівні документи частково згоріли, частково прийшли у неналежний стан. 18.04.2012 року, старшим слідчим, слідствіного відділу прокуратури Одеської області, молодшим радником юстиції ОСОБА_2 , був проведений обшук, у адміністрації «Ринок Привоз». У ході проведення обшуку були і`зяті усі документи «Ринок - Привоз», які на даний час досі не повернуті. Трудовий стаж ОСОБА_1 , підтвердити не може (а.с.36-37).
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України №1788-XII.
Слід зазначити, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року, при цьому, до 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж), таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2023 справі № 263/9178/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (надалі по тексту також - Порядок №637).
Суд зазначає, що вказані записи не містять будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення, звільнення робітника, номерами записів трудової діяльності, а також засвідчені печаткою підприємства. Однак Комунальний підприємством «Ринок Привоз» не були сплачені страхові внески за позивача, що не спростовується формою ОК-5.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.
Відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди роботи не може бути підставою для незарахування цих періодів до страхового стажу при призначенні пенсії за віком позивачу, тим більше подані позивачем документи були достатніми для призначення пенсії.
Необхідно звернути увагу, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Виходячи із змісту наведених правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Окрім того, орган пенсійного фонду, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, а також не запропонував ОСОБА_4 вжити усіх можливих заходів для отримання такої інформації.
Як установлено пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку № 22-1).
Зміст наведених правових норм свідчить, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в установленому порядку. Водночас рішення за результатами розгляду заяви приймається на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідачі мали право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.
Таким чином, ГУПФ України в Житомирській області, отримавши заяву позивача від 01.05.2025 року мав виконати покладений на нього чинним законодавством обов`язок, зокрема, встановлений в пунктах 4.2, 4.3, 4.7 Порядку № 22-1 та статті 64 Закону № 1058 та вчинити всі належні дії для вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.05.2025 року № 155250029697 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Проте суд не вбачає підстав для скасування рішення ГУПФ України в Харківській області від 22.07.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки воно вичерпало свою дію після повторного подання позивачем заяви від 01.05.2025 року, яку було розглянуто ГУПФ України в Житомирській області з прийняттям рішення про відмову у призначенні йому пенсії за віком.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови” (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і “Москаль проти Польщі” (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії"” (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і “Тошкуце та інші проти Румуни” (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Суд вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання ГУПФ України в Житомирській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди його роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, з 06.01.2000 року по 07.02.2000 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.03.2022 року по 09.10.2024 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2025 року про призначення йому пенсії за віком та прийняти рішення за його заявою з урахуванням висновків суду
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем ГУПФ України в Житомирській області законність рішення від 09.05.2025 року №155250029697 не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково із відмовою у задоволенні вимог до ГУПФ України в Харківській області, а також про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.10.1992 року по 05.01.2000 року, оскільки рішенням від 09.05.2025 року не зарахований період з 06.01.2000 року по 07.02.2000 року, а не з 01.10.1992 року по 07.02.2000 року. 
Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 968,96 грн., ці витрати суд покладає пропорційно на ГУПФ України в Житомирській області згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.05.2025 року № 155250029697, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 27.12.1991 року по 10.09.1992 року, з 06.01.2000 року по 07.02.2000 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.03.2022 року по 09.10.2024 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2025 року про призначення пенсії за віком із прийняттям рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968(дев`ятсот шістдесят вісім)грн. 96коп. 

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344; місцезнаходження: пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341; адреса: вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003).
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385; місцезнаходження: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012).

Суддя М.М. Аракелян