Справа № 347/2540/25
Провадження № 2-о/347/48/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Драч Д.С.,
за участі секретаря Атаманюк О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в :
02.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уторопи Косівського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про його народження, видане повторно серії НОМЕР_1 від 09.11.2001 року.
Заявник посилається на те, що 10.12.1997 року Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області йому видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , де його прізвище, ім`я та по батькові записано також як « ОСОБА_1 ».
В картці фізичної особи - платника податків від 22.11.2002р. та витязі з реєстру територіальної громади від 01.10.2025 року заявник записаний - « ОСОБА_1 ».
Однак, заявник вказує, що в дипломі Коломийського середнього професійно-технічного училища №17, серії НОМЕР_3 від 26.06.1992 року, військовому квитку серії НОМЕР_4 від 17.05.1993 року, трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 10.07.1992 року допущено помилку та неправильно записано його прізвище « ОСОБА_2 » замість правильного без апострофа - « ОСОБА_2 ».
Крім цього, заявник стверджує, що у військовому квитку також допущено помилку при записі його по батькові, оскільки вказано « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_4 ».
Заявник зазначає, що вказані невідповідності у записі його прізвища та по батькові у зазначених документах позбавляють його можливості отримати пенсію по інвалідності, про що свідчить рішення пенсійного фонду про відмову йому у призначенні пенсії №092250008893 від 21.11.2025 року
З цих підстав, оскільки прізвище та по батькові заявника зазначене у дипломі Коломийського середнього професійно-технічного училища №17, серії НОМЕР_3 від 26.06.1992 року, військовому квитку серії НОМЕР_4 від 17.05.1993 року, трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 10.07.1992 року не збігаються з прізвищем та по батькові зазначеними у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_1 від 09.11.2001 року та паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 від 10.12.1997 року та такий факт породжує відповідні юридичні наслідки, оскільки заявник позбавлений права отримати пенсію по інвалідності та чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а тому з цих підстав заявник змушений звернутися до суду.
Ухвалою судді від 05.12.2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності. Свої вимоги підтримує повністю, просить задовольнити.
Представник заінтересованої особи Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області подав до суду письмове пояснення, в якому вказує, що до заяви ОСОБА_1 не долучено доказів звернення до організації за останнім місцем роботи у порядку вимог чинного законодавства із проханням здійснити виправлення у трудовій книжці, вказавши правильну дату заповнення та завірення печаткою. Представник зазначає, що встановлення юридичного факту згідно заяви ОСОБА_1 , про належність йому правовстановлюючих документів - трудової книжки НОМЕР_5 від 10.07.1992, виданої на ОСОБА_1 ; військового квитка серії НОМЕР_4 від 17.05.1993, виданого на ОСОБА_1 та диплому Коломийського середнього професійно-технічного училища № 17, серії НОМЕР_3 від 26.06.1992, реєстраційний номер 4260, виданого на ОСОБА_1 , повинно здійснюватись з дотриманням вимог цивільно-процесуального законодавства щодо встановлення юридичних фактів, та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх матеріалів справи. А також, просить розгляд справи проводити без участі представника Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області.
За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі письмових доказів, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з нижче наведених підстав. 
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уторопи Косівського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією його паспорта НОМЕР_2 виданого 10.12.1997 року Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.5-6). 
22.11.2002 року ОСОБА_1 присвоєно РНОКПП НОМЕР_6 (а.с. 7).
Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 07.08.1974 доводиться той факт, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уторопи Косівського району Івано-Франківської області, його батьком є ОСОБА_5 , а мати ОСОБА_6 (а.с.4)
Відповідно до копії витягу з реєстру Косівської територіальної громади підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , з 01.04.2014 року зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8).
Із долученої до матеріалів справи копії диплома Коломийського середнього професійно-технічного училища №17, серії НОМЕР_3 від 26.06.1992 року вбачається, що диплом видано ОСОБА_1 про те, що 25.06.1992 року він закінчив вказане училище за кваліфікацією токар третього розряду оператор верстатів ЕПУ (а.с.9).
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 17.05.1993 року, вказаний квиток видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в с. Уторопи Косівського району Івано-Франківської області (а.с.10).
Із копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 10.07.1992 року вбачається, що вона видана 10.07.1992 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працював по спеціальності «шофер» (а.с.11).
Зі змісту копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №092250008893 від 21.11.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби згідно військового квитка, оскільки вказане у ньому прізвище ОСОБА_2 та по батькові ОСОБА_3 не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не зараховано період навчання згідно диплому, оскільки вказане прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 , не зараховано період роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 , а також не зараховано період здійснення підприємницької діяльності згідно довідки №2201/06-16 від 06.11.2025, оскільки відсутня інформація про сплату внесків (а.с.12-13). 
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю ІІ-ІІІ груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно становить 12 років.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
Згідно пункту 2.2 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно- технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно п. 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до п. 2.12 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до п. 2.13 Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Пунктом 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.№ 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено перелік документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії по інвалідності на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до п. 8 Порядку 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Пунктом 4.1 - 4.13 Порядку визначено алгоритм дій щодо приймання, оформлення і розгляду документів, поданих заявником для призначення (перерахунку пенсій, вимоги по їх оформленню.
Згідно п. 4.7 Порядку 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 2 ст. 293 ЦПК України передбачено перелік справ, що підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, серед яких є також така категорія справ, як встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Частиною 3 статті 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.
В той же час, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому військового квитка серії НОМЕР_4 від 17.05.1993 року.
Вказаний документ є таким, який видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки та процесуальний закон не передбачає судовий розгляд в окремому провадженні щодо встановлення факту належності такого документу особі.
Окрім цього в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заяви про встановлення факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку видачі військових квитків Порядку видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2017 року №206 видача військових квитків військовозобов`язаним проводиться районним (міським) військовим комісаріатом (станом на даний час територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) за місцем їх перебування на військовому обліку на підставі заяви про видачу військового квитка (Додаток 1).
Військові квитки видаються під особистий підпис у відомості видачі військових квитків (тимчасових посвідчень) районного (міського) військового комісаріату Додаток 2 (станом на даний час територіальний центр комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з вимогами пункту 6 розділу І Порядку видачі військових квитків Порядку видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2017 року №206, видача військовозобов`язаним нових військових квитків замість втрачених чи таких, що стали непридатними до користування не з вини власників, а також у разі зміни військовозобов`язаним прізвища, імені та по батькові проводиться на підставі заяви, до якої додаються підтвердні документи, видані компетентними органами.
Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку видачі військових квитків Порядку видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2017 року №206, видача військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які прийняті на військову службу за контрактом або зараховані до вищих військових навчальних закладів проводиться районним (міським) військовим комісаріатом (станом на даний час територіальний центр комплектування та соціальної підтримки) за місцезнаходженням військових частин (вищих військових навчальних закладів), до якого додаються витяги з наказів про зарахування до списків військових частин (вищих військових навчальних закладів).
Отже, у розумінні ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі військового квитка не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки це питання має вирішуватись в позасудовому порядку шляхом звернення заінтересованої особи до відповідних органів військового управління, а у разі одержання відмови у задоволенні звернення, - шляхом оскарження рішення, дій чи бездіяльності органу військового управління чи його службових осіб в порядку адміністративного судочинства.
Метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів є зарахування заявнику страхового стажу та призначення пенсії по інвалідності. 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення слід задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 293, 315 ч.1 п.6, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючих документів, а саме:
- диплому Коломийського середнього професійно-технічного училища №17, серії НОМЕР_3 від 26.06.1992 року, реєстраційний номер 4260, виданого на ім`я ОСОБА_1 ;
- трудової книжки серії НОМЕР_5 від 10.07.1992 року, виданої на ОСОБА_1 .
Решту заявлених вимог залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне рішення складено 27.01.2026 року.

Суддя: Д.С. Драч