КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/13619/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                  Справа № 375/725/24
 
23 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Рейнарт І.М.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Абібулаєвої  Тетяни Геннадіївни на заочне рішення  Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року,  ухвалене під головуванням судді  Усатової І.А., у справі  за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши заяву Про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 08.12.2020 року, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку (додана до позову). Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 11/24, тип - картка Універсальна з індивідуальним дизайном.
Також, 14 січня 2022 року відповідач ознайомився з Умовами кредитування та підписав паспорт кредиту та 01 лютого 2023 року відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та                              п. 2.1.1.2.12. Договору).
Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 01/27, тип - Картка Універсальна Gold, що підтверджується випискою по рахунку.
Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року , є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Позивач зазначав, що відповідач  ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, чим порушував прийняті на себе договірні зобов`язання зповернення кредиту та сплатинарахованих процентів за користування кредитом. Станом на 17 лютого 2025 рокузаборгованість     ОСОБА_2 аперед банком становить 127 854,79 грн, яка складається із: 103 298,40 грн - заборгованість за тілом кредита, 24 556.39 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
З урахуванням наведених обставин, позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 грудня 2020 року у розмірі 127 854,79 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочниим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 103 298,40 грн та судовий збір в розмірі 1957,14 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Абібулаєва  Тетяна Геннадіївна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 24 556,39 грн та ухвалитив цій частинінове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.
Зазначає, що висновок суду першої інстанції провідсутність погодженого  між сторонами договору розміру відсотків за користування кредитом, а відтак, і відмову в цій частині в задоволенні вимог позивача, суперечить принципу свободи договору та належного виконання договору відповідно до встановлених домовленостей.
Заява про приєднання з визначенням розміру відсотків, яка підписана клієнтом є належним доказом домовленості сторін щодо платності користування кредитними коштами і, відповідно, погодження сторонами розміру такої оплати.
Підпис відповідача знаходиться на останньому аркуші Заяви про приєднання в графі «Підпис клієнта» і здійснений стилусом на планшеті, тобто, є цифровим власноручним підписом згідно вимог чинного законодавства.
Таким чином, Заява про приєднання має силу письмової домовленості сторін про встановлення умов кредитування про які зазначено саме в такій заяві (% ставка, розмір ліміту, пільговий період, тощо).
В п.1.3 Заяви про приєднання визначено, що розмір відсоткової ставки по кредитній карті «Універсальна голд» становить 40,8% річних.
Розрахунок заборгованості в графі відсоткова ставка містить саме значення 40,8% на рік, що цілком відповідає розміру відсотків, погоджених сторонами в заяві про приєднання.
Суд першої інстанції уваги на на вказаний доказ - Заяву про приєднання не звернув, оцінки йому не надав, хоча він був вирішальний для визначення підстав нарахування відсотків, а відтак і їх стягнення.
Також в матеріалах справи наявна виписка по рахунку, в якій зазначено номер картки і обсяг використаних відповідачем коштів та яка підтверджує обставини видачі відповідачу кредиту, його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь- яким контррозрахунком відповідача.
Правова позиція Верховного суду у справі №342/180/17-ц, на яку посилається у своєму рішенні суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосована бути не може з огляду на те, що на відміну від правовідносин, що були предметом розгляду Верховного Суду у вказаній справі, правовідносини, у справі, яка переглядається, містять інший фактичний склад і доказову базу.
 В  судовому засіданні апеляційного суду  представник позивача Акціонерного товариства  Комерційний банк « ПриватБанк» Абібулаєва  Тетяна  Геннадіївна  повністю підтримала доводи апеляційної скарги  та просила  скаргу  задовольнити.
 Відповідач  ОСОБА_1   в судове засідання  не з?явився. Про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1  з метою отримання банківських послугзвернувся до АТ КБ «Приватбанк», підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 08.12.2020, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. 
На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку (додана до позову).
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк її дії - 11/24, тип - картка Універсальна з індивідуальним дизайном.
14 січня 2022 року відповідач ознайомився з Умовами кредитування та підписав паспорт кредиту та 01 лютого 2023 року відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж                   100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).
Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписана власноруч на планшеті.
На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 01/27, тип - Картка Універсальна Gold, що підтверджується випискою по рахунку.
Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не доведено погодження сторонам умов щодо розміру та порядку сплати процентів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підписання їх ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року в частині задоволення поховних вимог про стягнення з відповідача на користь  позивача  заборгованості  по тілу за кредитним договором № б/н від 08 грудня 2020 у розмірі 127 854,79 грн, сторонами не оскаржується, а відтак, керуючись ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача  АТ КБ « ПриватБанк» заборгованості за простроченими процентами, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягненнязаборгованості за простроченими процентами скасувати не відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 634 ЦК України умови таких договорів приєднання у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі                 № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2020 року сторони підписали Анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої   ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте сплата процентів за користування кредитом і розмір процентної ставки не були врегульовані умовами укладеного договору.
Разом з тим, 01.02.2023  ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій погодив фінансові умови подальшого кредитування, в тому числі, сплату відсотків річних за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 40,8%.
У розділі 3 Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 01.02.2023 року  сторони визнають простим електронним підписом (далі - «Простий електронний підпис») такі способи підписів Позичальника: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів, тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище.
Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
Згідно з розділом 13 відповідач вказав свої анкетні дані під особистий підпис стилусом на планшеті.
Отже, підписавши вказану заяву, за допомогою спеціально призначеного пера - стилуса на електронному сенсорному пристрої у відділенні Банку, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач, відповідно до статей 3, 627 ЦК України, добровільно погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, погодив умови кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами.
Таким чином, між сторонами була відсутня згода щодо таких істотних умов кредитного договору як оплата процентів за користування грошовими коштами лише в період з 08.12.2020 року по 01.02.2023 року, а після цієї дати підлягала застосуванню процентна ставка у розмірі 40,8 % річних.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції не встановив конкретні умови укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, не врахував, що у підписаній позичальником Заяві від 01.02.2023 року сторонами було погоджену процентну ставку за кредитним договором, а отже, неповно дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов необґрунтованого висновку, що сума заборгованості по процентам, яку нарахував і просить стягнути позивач, не відповідає умовам кредитного договору.
За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.
Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі, окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач отримує послуги від банку - позивача з 2020 року, отже, твердження суду першої інстанції про порушення прав відповідача, як споживача банківських послуг, не відповідають обставинам встановленим у справі, адже у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг у АТ КБ « ПриватБанк». Крім того, відповідач не заявляв ні в позасудовому порядку, ні в суді про порушення його прав або інтересів.
Крім того, позичальнику (відповідачеві) роз`яснено, що Умови та правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов`язувався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також враховуючи принцип суперечливої поведінки, не можна стверджувати про порушення споживчих прав відповідача, оскільки останній отримував неодноразово в цьому ж банку інші картки, після закінчення строку їх дії.
Банком виконано свої зобов`язання, а саме, на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, яка додається до позову, а відповідачеві надано у користування кредитну картку.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Враховуючи те, що зазначеною вище заявою, яка підписана відповідачем 01.02.2023 року, визначено розмір відсотків за користування кредитом, які не були вчасно сплачені позичальником, то вони підлягають стягненню з останнього на користь кредитора в примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто,належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не надав належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами.
Відтак, формальний підхідсуду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Абібулаєвої  Тетяни Геннадіївни підлягає задоволенню, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами  підлягає скасуванню з ухваленням  в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими процентами у розмірі 24 556,39 грн.  
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2813,73 грн, що складає 465,26  грн - сплачений судовий збір про подання позову та 2348,47 грн - сплачений судовий збір при поданні апеляційної скарги.
Керуючись  ст.ст.  207, 525, 526, 530, 610-612, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,  ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Абібулаєвої  Тетяни Геннадіївни задовольнити.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 29 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими процентами у розмірі 24 556,39 грн.  
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса:   АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви, апеляційної скарги в частині оспорюваної суми, у загальному розмірі 2813,73 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
     Головуючий:                                       Судді: