ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 р.	Справа № 480/8765/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2025, (головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета) по справі № 480/8765/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  третя особа:  Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сторчак А.С., від 02.10.2025 у виконавчому провадженні № 65773477 про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа № 480/2455/20, виданого 12.05.2021 Сумським окружним адміністративним судом.
В обґрунтування позову зазначив, що на примусовому виконанні у державного виконавця перебував виконавчий лист у справі № 480/2455/20 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки від 13.03.2020. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 змінено спосіб виконання судового рішення у справі № 480/2455/20 на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з перерахованої пенсії за період з 13.12.2019 до 31.04.2021 на суму 87 036,52 грн. 
Посилаючись на ухвалу суду про змінену способу виконання судового рішення, старший державний виконавець постановою від 02.10.2025 повернув виконавчий документ стягувачу.
Апелянт зазначає, що зміна способу виконання судового рішення не є підставою для повернення виконавчого документу без вжиття виконавчих дій по його виконанню. Зауважував, що виконавець , після постановлення ухвали суду від 07.07.2025 не з`ясував реальний стан майна та коштів боржника - ГУ ПФУ в Сумській області, не вжив заходів до їх розшуку та не визначив обставин, які б істотно ускладнювали або робили неможливим виконання судового рішення. 
Крім того, звернув увагу на неправильне застосування державним виконавцем положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в частині обов`язку керівника відповідного органу державної виконавчої служби подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів у випадку наявності підстав для повернення виконавчого документу, зокрема, з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
З урахуванням наведеного, вважав, що державний виконавець безпідставно прийняв постанову від 02.10.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. 
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою ч. 3 ст. 4 Закону України ''Про гарантії держави щодо виконання судових рішень'', якою передбачено обов`язок керівника відповідного органу державної виконавчої служби подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів у випадку наявності підстав для повернення виконавчого документу, зокрема, з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
В даному випадку, за твердженням апелянта, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області не виконало вимоги ч. 3 ст. 4 Закону України ''Про гарантії держави щодо виконання судових рішень'', а безпідставно повернуло стягувачу виконавчий документ, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – третя особа) не подали відзиви на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 по справі № 480/2455/20, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII на підставі довідки прокуратури Сумської області від 13.03.2020 №18-372вих20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
На підставі виданого 12.05.2021 Сумським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 480/2455/20, державним виконавцем Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 65773477, про що винесена відповідна постанова від 10.06.2021.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі № 480/2455/20, зокрема, змінено спосіб виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 480/2455/20, встановлено новий спосіб виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по перерахованій пенсії, а саме: стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по перерахованій пенсії за період з 13.12.2019 по 31.04.2021 на загальну суму 87 036,52 грн.".
Постановою від 02.10.2025 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.
Не погодившись із постановою від 02.10.2025, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, оскільки рішення суду про стягнення з державного органу коштів виконується органом казначейства, а не органом державної виконавчої служби.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна постанова про повернення виконавчого документу стягувачу прийнята відповідачем в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусовому виконанню за правилами ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Положеннями ст. 15 Закону №1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Частина 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII регламентує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За змістом пунктів 1, 16, 22 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
З аналізу наведених норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.
Судом встановлено, що 10.06.2021 на примусовому виконанні у державного виконавця перебував виконавчий лист № 480/2455/20 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII на підставі довідки прокуратури Сумської області від 13.03.2020 №18-372вих20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Стягувачем у виконавчому провадженні визначено ОСОБА_2 , боржником - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Постановою від 02.10.2025 державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 65773477, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.
Повертаючи виконавчий лист державний виконавець врахував наявність ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі № 480/2455/20, якою змінено спосіб виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 480/2455/20 на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованості по перерахованій пенсії за період з 13.12.2019 по 31.04.2021 на загальну суму 87 036,52 грн. та дійшов висновку, що рішення суду у справі № 480/2455/20 підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Так, відповідно до частин 1-3 статті 6 Закону № 1404-VIII, у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.
Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.
Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ч.4 ст.6 Закону №1404-VIII).
У свою чергу гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання встановлено Законом України № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон № 4901-VI).
Згідно ст. 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вищенаведених норм вказує, що списання коштів з рахунків державного органу здійснюється в разі виконання рішень суду про стягнення коштів та здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень.
Державна виконавча служба не наділена повноваженнями на списання коштів з рахунків державного органу, більш того таке списання може бути здійснено лише в разі виконання судового рішення про стягнення коштів.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Тобто, наведена норма Закону № 1404-VIII вказує, що виконавчий документ повертається стягувачу :
- якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення;
- щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Враховуючи наявність ухвали суду від 07.07.2025 у справі № 480/2455/20, якою змінено спосіб виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 480/2455/20 на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованості з пенсії на загальну суму 87 036,52 грн, суд першої інстанції вірно зазначив, що виконання судового рішення щодо стягнення коштів має здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів згідно вимог ст. 3 Закону № 4901-VI.
Вказані обставини не заперечуються позивачем і під час апеляційного перегляду справи.
Натомість, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має повноважень щодо проведення будь-яких виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь стягувача – ОСОБА_1 заборгованості з пенсії в сумі 87 036,52 грн.
Колегія суддів зауважує, що Закон України «Про виконавче провадження» та Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачають єдиний виключний порядок виконання рішення про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган та не наділяють державного виконавця повноваженнями щодо виконання таких рішень.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Застосовуючи вказані положення Основного Закону України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі №9901/513/19 виснувала, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально - дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом».
Тобто, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області зобов`язаний діяти виключно у тих межах, які окреслені законодавцем, та не має права відступати від правового регулювання, запровадженого законодавцем у певній сфері суспільних відносин, зокрема, виходити за межі наданих їй повноважень, або здійснювати їх реалізацію у спосіб, який законом не передбачений.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності постанови про повернення стягувачу виконавчого документу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи скаржника щодо порушення відповідачем ч. 3 ст. 4 Закону № 4901-VI колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 4901-VI протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.
В свою чергу, частиною 1 ст. 2 Закону № 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган;
державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);
юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Тобто, порядок виконання рішень суду, встановлений ст. 4 Закону № 4901-VI стосується саме державних підприємств та юридичних осіб, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Водночас, в межах спірних правовідносин Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виступає державним органом, незважаючи на наявність статусу юридичної особи. 
Як наслідок, положення ст. 4 Закону № 4901-VI не поширюються на спірні правовідносини.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому постанова від 02.10.2025 не підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 по справі № 480/8765/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено 06.02.2026 року