ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" січня 2026 р. Справа №909/319/25(909/1223/24)
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді МАТУЩАКА О.І.
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК Н.М.

За участю секретаря судового засідання - Телинько Я.П.
За участю представниці відповідача - Міськів О.Т. (адвокатка);

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вх. ЗАГС №01- 05/3294/25 від 10.11.2025)

на рішення  Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2025 (повний текст – 20.10.2025, суддя О.В. Рочняк)

у справі №909/319/25(909/1223/24)

за позовом Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства"Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Івано- Франківськ, Івано-Франківська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Еспо- Транс",с. Угорники, м. Івано-Франківськ, Івано- Франківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних 
вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 
Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
розпорядник майна Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" АТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" арбітражний керуючий Брикса Андрій Олегович, м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив Транс Буд", м.Івано-Франківськ

про стягнення 12 280 935, 00 грн відшкодування вартості майна, отриманого за недійсним договором
ВСТАНОВИВ:
Суть спору.
Дочірнє підприємство "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Еспо-Транс" про стягнення 12 280 935, 00 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), як відшкодування вартості майна, отриманого за недійсним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач набув право власності на об`єкти нерухомого майна позивача на підставі договору іпотеки від 22.12.2021, який постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 у справі №909/681/22 визнано недійсним. Незважаючи на недійсність правочину, майно позивачу не повернуто, а за результатами інвентаризації у жовтні 2024 року встановлено його знищення. Оскільки повернення майна в натурі є неможливим, а наслідком недійсності правочину є двостороння реституція, позивач вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації вартості майна у розмірі 12 280 935 грн, визначеної на момент його передачі в іпотеку.
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 07.10.2025 в задоволенні позову відмовив.
Вказане рішення мотивоване тим, що заявлені позовні вимоги є реституційними та випливають із наслідків недійсності договору іпотеки, однак на момент розгляду справи спірне нерухоме майно не перебувало у відповідача, до якого пред`явлено позов, а було зареєстроване за третьою особою, яка не є стороною недійсного правочину. Враховуючи зазначене, позов пред`явлено до неналежного відповідачає, що відповідно до вимог цивільного та господарського процесуального законодавства є самостійною підставою для відмови в позові.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2025 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі покликається на такі обставини:
- суд першої інстанції помилково застосував ст. 216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та норми про наслідки недійсності правочину;
- ТОВ «Еспо-Транс» є належним відповідачем, оскільки саме воно набуло право власності на майно на підставі недійсного договору іпотеки, отримало вигоду (погашення боргу) та згодом розпорядилося цим майном, що унеможливило реституцію в натурі;
- позовна вимога стосується не повернення майна в натурі, а грошової компенсації його вартості у зв`язку з неможливістю такого повернення (відчуження та демонтаж майна), це переводить спір у площину зобов`язально-правового захисту (реституційно-кондикційна вимога);
- суд правильно зазначив, що у разі відчуження майна третій особі застосуванню підлягають норми глави 83 ЦК України (безпідставне набуття), але безпідставно не застосував їх та відмовив у позові;
- визнання договору іпотеки недійсним має зворотну дію з моменту укладення, а отже, всі наслідки звернення стягнення та погашення зобов`язання є юридично нікчемними і не можуть бути підставою для відмови у вимозі про відшкодування вартості майна;
- суд безпідставно ототожнив грошову вимогу з речово-правовим захистом (віндикацією), тоді як позов є зобов`язально-правовим (кондикційним) і обґрунтовано заявлений саме до ТОВ «Еспо-Транс».
Таким чином, відмова у позові з підстав неналежного відповідача є необґрунтованою, через неправильне застосування норм матеріального права, суперечить усталеним правовим висновкам Верховного Суду, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
ТОВ «Еспо-Транс» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Покликається на такі обставини:
- апелянт помилково стверджує про обов`язковість двосторонньої реституції у всіх випадках недійсності правочину;
- згідно з ч. 3 ст. 216 ЦК України та ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», договір іпотеки має спеціальні наслідки: при його недійсності іпотека припиняється, оскільки іпотека похідна від основного зобов`язання і позивач не передавав майно відповідачу, повернення майна чи його вартості неможливе;
- двостороння реституція у цьому випадку полягає лише в припиненні права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги, що вже відбулося, а наведені апелянтом правові висновки Верховного Суду щодо купівлі-продажу не є релевантними;
- позивач сам ініціював отримання позики та укладення договору іпотеки, апелянт не повернув позику і водночас оскаржує звернення стягнення на предмет іпотеки, намагаючись отримати більше 12 280 935, 00 грн безпідставно;
- Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 25.09.2025 у справі №909/319/25, яка набрала законної сили, встановив, що зобов`язання скаржника з повернення позики було погашене у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, ці обставини мають преюдиційний характер і не підлягають повторному доказуванню у цій справі.
Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги апелянта про стягнення вартості майна є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Представники позивача (08.01.2026) та відповідача (17.12.2025) в підсистемі «Електронний суд» сформували додаткові пояснення по справі.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 14.11.2025 відкрив провадження у справі № 909/319/25(909/1223/24) за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2025 та надав учасникам у справі строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень та інших процесуальних документів – 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.
Вказана ухвала була доставлена в електронні кабінети позивача та відповідача 19.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відтак останнім днем строку на подання додаткових пояснень (з урахуванням ч. 6 ст. 242 ГПК України) було 01.12.2025. 
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки вказані процесуальні документи надійшли поза межами встановленого судом строку, суд дійшов висновку про залишення вказаних додаткових пояснень без розгляду.
Інших клопотань чи заяв, передбачених ст. 207 ГПК України, сторонами не подано.
08.01.2026 у судовому засіданні взяла участь представниця відповідача, яка надала пояснення у справі та навела заперечення по суті апеляційної скарги. Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Водночас 06.01.2026 керівник скаржника у системі «Електронний суд» сформував клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання обґрунтоване перебуванням представниці апелянта Миськів М.І. у службовому відрядженні у м. Києві для участі у виробничій нараді з проблемних правових питань діяльності підприємства. Окремо зазначає, що Миськів М.І. є єдиним працівником юридичного відділу підприємства, що унеможливлює забезпечення участі іншого фахівця у судовому засіданні.
Також представниця АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» – Жирна Я.В. сформувала клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тими ж самими підставами.
Розглядаючи та вирішуючи подані клопотання, суд звертає увагу на положення ст. 202 ГПК України, згідно з якою відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Наведені обставини в обґрунтування причин неявки представників у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Позивач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.
Відтак, беручи до уваги, що суд уже відкладав розгляд цієї апеляційної скарги, а також враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вище клопотань, оскільки наявних матеріалів справи достатньо для прийняття законного і обґрунтованого рішення у цій справі.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з`явилися.
Фактичні обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №238436566, №238435953, №238421499, №238422102, №238399991, №238402022, №238463366, №238461061, власником об`єктів нерухомого майна: адміністративного будинку загальною площею 306,9 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Целевича Юліана, 34, м. Івано-Франківськ; адміністративно-виробничих будівель, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, буд. 36, м. Івано-Франківськ; складських приміщень загальною площею 176,2 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, 36, м. Івано-Франківськ, виробничо-складських приміщень, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, буд. 36 б, м. Івано-Франківськ, станом на 23.12.2020 було АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", а правонабувачем - ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".
23.12.2020 між ТОВ "Еспо-Транс" (позикодавець) та ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (позичальник) укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику позику у розмірі 8 000 000 грн з відсотковою ставкою 24% річних у строк до 15.02.2021.
На виконання обов`язку повернення коштів позичальником, сторони домовилися надати позикодавцю забезпечення у вигляді іпотеки нерухомого майна, ринкова вартість якого не може бути меншою суми, визначеної у п.2.1 договору (п.1.2).
10.12.2021 між ТОВ "Еспо-Транс" та ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" укладено додаткову угоду №1 до договору позики від 23.12.2020, відповідно до умов якої сторони прийняли рішення збільшити розмір позики до 12 000 000 грн (п.4); розмір відсотків встановити -16% річних (п.2); строк повернення позики - до 28.02.2022 (п.5); сторони погодили, що розмір повернення позики, що сплачується (повертається) стороною 2 на рахунок сторони 1, визначається на день повернення позики з врахуванням 16 % річних, що розраховується як плата за кожен день користування коштами (п.6).
На виконання умов договору позики від 23.12.2020, з урахуванням додаткової угоди №1 від 10.12.2021, ТОВ"Еспо-Транс" перерахувало ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 12 000 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №548 від 28.12.2020 на суму 7 000 000 грн та №565 від 29.12.2020 на суму 1 000 000 грн, №408 від 15.12.2021 на суму 2 850 000 грн та №410 від 20.12.2021 на суму 1 150 000 грн.
22.12.2021 між ТОВ"Еспо-Транс" в особі директора ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі керуючого санацією Лотоцького С.В., який діє на підставі ухвали Господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/995/19 за згодою рішення комітету кредиторів згідно рішення від 03.12.2020, згоди /погодження Наглядової ради АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 22.11.2021 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №9151.
Згідно з п. 1.1 договору іпотеки, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, що випливають із договору позики від 23.12.2020 та додаткової угоди до договору позики від 10.12.2021 (надалі - основний договір), укладеного між іпотекодержателем ТОВ "Еспо-Транс" (позикодавець) та ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (боржник), відповідно до якого іпотекодержатель надає боржнику у позику грошові кошти у розмірі 12 000 000 грн, а боржник зобов`язується виконувати свої обов`язки по поверненню позики, а також інших платежів, передбачених основним договором та додатковими договорами до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому (надалі - основне зобов`язання). Крайній термін виконання боржником основного зобов`язання - не пізніше 28.02.2022.
За цим договором іпотеки заставна не видається (п. 1.2 договору іпотеки).
Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з основного зобов`язання, передає в іпотеку належні йому на праві господарського відання об`єкти нерухомого майна (надалі - нежитлові приміщення), а саме:
2.1.1 адміністративний будинок, загальною площею 306,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 34, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:01:008:0075;
2.1.2 адміністративно-виробничі будівлі, а саме - адмінбудинок площею 228,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:01:008:0169;
2.1.3 складські приміщення площею 176,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:01:008:0169;
2.1.4 виробничо-складські приміщення, а саме: склад площею 128,0 кв.м., склад площею 6 вк.м., склад площею 173,1 кв.м., склад площею 232,1 кв.м, виробничо-побутові приміщення площею 422,0 кв.м., майстерня площею 71,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36 Б, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:01:008:0074.
Пунктом 2.3 договору передбачено, що заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами на підставі експертної оцінки про вартість майна в загальній сумі 12280935 грн, а зокрема: адміністративний будинок в сумі 1 979 355 грн; адміністративно-виробничі будівлі в сумі 7 201 842 грн; складські приміщення в сумі 411 062 грн; виробничо-складські приміщення в сумі 2 688 676 грн.
На підставах, передбачених законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення (п.п. 3.1.2 п. 3.1 договору іпотеки).
Підпунктом 4.1.3 п. 4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в позасудовому порядку відповідно до норм чинного законодавства України, приписів цього договору іпотеки, зокрема: шляхом переходу права власності на предмет іпотеки іпотекодавця до іпотекодержателя в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та приписів цього договору іпотеки, або шляхом продажу будь-якій особі-покупцю предмету іпотеки в цілому або майнових прав на будь-який з об`єктів, що здійснюється іпотекодержателем самостійно та від свого імені, без необхідності отримання дозволів та/або погоджень чи інших документів від іпотекодавця в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та згідно положень цього договору іпотеки.
Згідно з п. 5.1 договору іпотеки, у разі порушення боржником зобов`язань за основним зобов`язанням та/або іпотекодавцем умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю будь-яким шляхом на його розсуд (кур`єром, наручно, а також іншими можливими способами) письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий порушення зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановлено строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя про передачу іпотекодержателю права власності на об`єкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки реалізується відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 6.2 договору іпотеки).
Відповідно до пп. 6.2.1 договору іпотеки, іпотекодавець дає згоду на передачу іпотекодержателю права власності на об`єкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки, відповідно до умов цього договору. Іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю об`єкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки. При цьому підписання цього договору іпотекодавець засвідчує, що від надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на об`єкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки, до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Рішення прийняття у власність об`єктів нерухомого майна, що є предметом іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно.
Відповідно до п. 6.4 договору, у разі примусового звернення стягнення на предмет іпотеки всі зобов`язання боржника щодо повернення позики перед іпотекодержателем ТОВ "Еспо-Транс" (він же позикодавець) за основним договором вважаються погашеними.
Згідно з п. 7.1 договору іпотеки, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язань за основним договором та додатковими договорами до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому.
Відповідно до вимоги про усунення порушення від 25.03.2022, у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань ТОВ "Еспо-Транс" звернулось до боржника із вимогою, в якій вимагало у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги погасити заборгованість перед ТОВ "Еспо-Транс" в розмірі 15 131 279, 10 грн, з них: 12 000 000 основного боргу, 1759 671, 24 грн процентів за користування позикою, 1 200 000 грн штрафу та 170 958, 90 грн пені; повідомило про намір реалізувати своє право, як іпотекодержателя, на набуття у власність іпотекодержателя предмета іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" та умов договору іпотеки, що не перешкоджає іпотекодержателю обирати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені Законом України "Про іпотеку" та договором іпотеки.
Відповідно до звітів про оцінку майна від 19.08.2022, проведених приватним оцінювачем Щербою Л. М. за замовленням ТОВ "Еспо-Транс":
- вартість об`єкта оцінки - адміністративного будинку, що знаходиться за адресою: вул. Целевича Юліана, 34, м. Івано-Франківськ становить 4 506 280 грн без ПДВ, 901 256 грн сума ПДВ, 5 407 536 грн з ПДВ;
- вартість об`єкта оцінки - адміністративно-виробничих будівель, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, 36, м. Івано-Франківськ становить 2 418 869 грн без ПДВ, 483 774 грн сума ПДВ, 2 902 643 грн з ПДВ;
- вартість об`єкта оцінки - виробничо-складських приміщень, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, 36 б, м. Івано-Франківськ становить 966 108 грн без ПДВ, 193 222 грн сума ПДВ, 1 159 330 грн з ПДВ;
- вартість об`єкта оцінки - складських приміщень, що знаходяться за адресою: вул. Целевича Юліана, 36, м. Івано-Франківськ становить 333 716 грн без ПДВ, 66 743 грн сума ПДВ, 400 459 грн з ПДВ.
В листі від 22.08.2022 ТОВ "Еспо-Транс" повідомило ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", що у зв`язку з незадоволенням вимоги про повернення позики на підставі договору іпотеки, ТОВ "Еспо-Транс" звернуло стягнення на предмет іпотеки та прийняло його власність і з 20.08.2022 товариство є новим власником вказаного майна. 
Також ТОВ "Еспо-Транс" повідомило, що розмір заборгованості ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перед ТОВ "Еспо-Транс" становить 13 759 671, 24 грн, що складається з 12 000 000 грн основного боргу та 1 759 671, 24 грн процентів за користування позикою. Штраф у розмірі 1 200 000 грн та пеня в розмірі 170 958, 90 грн, що нараховано згідно з вимогою про усунення порушення від 25.02.2022, списано відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Загальна вартість нерухомого майна, на яке звернено стягнення, складає 8 224 973, 33 грн без ПДВ і залишок заборгованості ДП "Івано-Франківський облавтодор" перед ТОВ "Еспо-Транс" згідно з договором позики від 23.12.2020 із змінами згідно з додатковою угодою №1 від 10.12.2021 становить 5 534 697, 87 грн.
Як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 24.08.2022 №308134241, 308136677, 308136608, 308136930, право власності на об`єкти нерухомого майна: адміністративний будинок загальною площею 306,9 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Юліана Целевича, 34, м. Івано-Франківськ; адміністративно-виробничі будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, буд. 36, м. Івано-Франківськ; складські приміщення загальною площею 176, 2 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, 36, м. Івано-Франківськ, виробничо-складські приміщення, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, буд. 36 б, м. Івано-Франківськ, 20.08.2022 зареєстровано за ТОВ "Еспо-Транс".
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 у справі №909/681/22 визнано недійсним договір іпотеки, укладений 22.12.2021 між ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та ТОВ "Еспо-Транс".
Водночас відповідно до рішення №8 від 09.06.2023, єдиним власником ТОВ "Еспо-Транс" вирішено:
- у зв`язку з виділом з ТОВ "Еспо-Транс" нової юридичної особи - ТОВ "Актив Транс Буд" зі статутним капіталом 1 000 грн зменшити статутний капітал ТОВ "Еспо-Транс" на 1000 грн - із 4535 000 до 4534 000 грн;
- затвердити розподільчий баланс товариства станом на 09.06.2023;
- передати згідно розподільчого балансу на баланс новоствореної юридичної особи нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "Еспо-Транс", а саме: адміністративно-виробничі будівлі, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36; складські приміщення, загальною площею 176,2 кв.м., які знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36; адміністративний будинок, загальною площею 306,9 кв. м., який знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 34; виробничо-складські приміщення, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Целевича Юліана, буд. 36 Б;
- внести відомості про правонаступника ТОВ "Еспо-Транс" - ТОВ "Актив Транс Буд".
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 20.06.2023 №336247242, №336244506, №336242432, №336237806, право власності на об`єкти нерухомого майна: адміністративний будинок загальною площею 306,9 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Юліана Целевича, 34, м. Івано-Франківськ; адміністративно-виробничі будівлі, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, буд. 36, м. Івано-Франківськ; складські приміщення загальною площею 176, 2 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, 36, м. Івано-Франківськ, виробничо-складські приміщення, що знаходяться за адресою: вул. Юліана Целевича, буд. 36 б, м. Івано-Франківськ, зареєстровано за ТОВ "Актив Транс Буд" - 14.06.2023.
За змістом акту інвентаризації ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 10.10.2024, проведеного представниками ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на підставі актів технічного стану та актів вартості основних засобів станом на 31.07.2022, комісією встановлено, що усі споруди невиявлені, зі слів керівника філії "Івано-Франківського ДЕУ" - споруди були демонтовані.
Відповідно до листа №09-09-278 від 18.09.2024, ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вимагало у ТОВ "Еспо-Транс" відшкодувати збитки в розмірі 8 224 973, 33 грн, що завдані внаслідок демонтажу вказаних вище приміщень. 
На підставі звіту про оцінку нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП "Івано-Франківський облавтодор", станом на 31.07.2021 ринкова вартість об`єкта оцінки складала 12 316 428 грн без ПДВ і за цією оцінкою вартість майна (яке мало бути передано в іпотеку) була значно більшою, ніж сума позики.
Враховуючи зазначене, ДП "Івано-Франківський облавтодор" вирішило збільшити суму позики до 12 000 000 грн та уклало з ТОВ "Еспо-Транс" додаткову угоду до договору позики.
Оцінка суду.
Предметом позову у цій справі є вимога ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до ТОВ «Еспо-Транс» про стягнення 12 280 935,00 грн як відшкодування вартості майна, отриманого за недійсним договором іпотеки від 22.12.2021, у порядку наслідків недійсності правочину (реституції).
Разом з тим ефективність обраного способу захисту залежить від характеру спірних правовідносин, змісту порушеного права та наслідків, яких прагне досягнути позивач, а також від встановлення юридичних фактів, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Як зазначено вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.06.2023 у справі №909/681/22 визнано недійсним договір іпотеки, укладений 22.12.2021 між Дочірнім підприємством "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та ТОВ "Еспо-Транс" у зв`язку з відсутністю доказів погодження вчинення такого правочину вищим органом засновника - Державним агентство автомобільних доріг України (Укравтодор).
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", визнання недійсним у судовому порядку оспорюваного договору є правовою підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач, за наявності судового рішення про визнання недійсним документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав (у цьому разі договору іпотеки від 22.12.2021) звертався до державного реєстратора для вчинення відповідних реєстраційних дій.
Суд першої інстанції вказав, що застосування реституції, яка є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину у справі №909/681/22 не було предметом позову.
Як вірно встановив суд першої інстанції, рішенням №8 від 09.06.2023 єдиного власника ТОВ "Еспо-Транс", у зв`язку з виділом з ТОВ "Еспо-Транс" нової юридичної особи - ТОВ "Актив Транс Буд", затверджено розподільчий баланс товариства станом на 09.06.2023; передано згідно розподільчого балансу на баланс новоствореної юридичної особи нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ "Еспо-Транс" усі спірні приміщення, що були предметом договору іпотеки. 
Право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна зареєстровані за ТОВ "Актив Транс Буд" 14.06.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 20.06.2023.
Отже, за встановлених обставин справи, право власності на нерухоме майно, яке було предметом договору іпотеки від 22.12.2021 в подальшому (14.08.2023) зареєстровано за ТОВ "Актив Транс Буд", який не був стороною договору іпотеки від 22.12.2021, а також не є відповідачем у цій справі, а був залучений до участі у справі в якості третьої особи.
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що належним відповідачем у цій справі повинен бути ТОВ "Актив Транс Буд". Відтак, оскільки позов у цій справі заявлений до неналежного відповідача, суд відмовив у задоволенні позовних вимог.
Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія судів не погоджується з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки) (надалі – Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Визначена у ч. 1 ст. 35 Закону процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц).
Відповідно до ч. ч. 1 – 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.
Частиною 1 ст. 37 Закону визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Отже, у зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".
Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У зв`язку з невиконанням договору позики, ТОВ "Еспо-транс" надіслав боржнику вимогу про усунення порушення.
В свою чергу, враховуючи невиконання позичальником своїх зобов`язань по поверненню позики у встановлений договором позики строк, ТОВ "Еспо-Транс", відповідно до умов договору іпотеки від 22.12.2021, скористалося своїм правом на звернення стягнення 20.08.2022 на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ТОВ "Еспо-Транс" на іпотечне майно, що належало боржнику.
Відповідно до п.6.4 договору іпотеки, у разі примусового звернення стягнення на предмет іпотеки всі зобов`язання боржника щодо повернення позики перед іпотекодержателем ТОВ "Еспо-Транс" (позикодавець) за основним договором вважаються погашеними.
Таким чином, відповідно до ч. 6 ст.36 Закону України "Про іпотеку" та п. 6.4 договору іпотеки, після звернення стягнення 20.08.2022 на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ТОВ "Еспо-Транс" на іпотечне майно, що належало боржнику, зобов`язання за договором позики у розмірі 13 759 671, 24 грн було погашеним у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Тобто за змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16).
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 зазначила, що загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів сформульовані в ст. 216 ЦК України, в частині першій якої вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2 ст. 216 ЦК України). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. 3 цієї ж статті).
Відступаючи від власних висновків, викладених у пунктах 72, 81.2 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Велика Палата Верховного Суду у справі № 918/1043/21 зауважила про буквальне тлумачення змісту ст. 216 ЦК України, яке дає підстави для висновку про те, що, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію. У цьому випадку відповідач є стягувачем у частині рішення про повернення йому переданого ним за недійсним правочином майна або відшкодування вартості.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що двостороння реституція як наслідок недійсності правочину спрямована на відновлення майнового становища сторін, яке існувало до його вчинення, і застосовується за умови, що обидві сторони здійснили виконання, а також за наявності фактичної можливості повернення одержаного або його вартості за правилами, що відповідають природі спірного правовідношення.
У правовідносинах у цій справі договір іпотеки був забезпечувальним (акцесорним) щодо основного зобов`язання — договору позики. Звернення стягнення на предмет іпотеки і перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя спричинили правовий наслідок припинення (погашення) основного зобов`язання, що прямо передбачалося умовами договору іпотеки, а також узгоджується із спеціальним регулюванням інституту іпотеки як способу забезпечення виконання зобов`язань.
Також суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядати питання про двосторонню реституцію чи навіть про відшкодування вартості іпотечного майна за недійсним договором іпотеки є передчасним без вирішення питання про можливу недійсність договору позики або погашення позики коштами. Тобто спірні правовідносини належить розглядати сукупності з усіма умовами і наслідками обох договорів.
Таким чином, на момент звернення позивача із цим позовом між сторонами було припинено (погашено) основне грошове зобов`язання за договором позики у зв`язку із реалізацією забезпечення — зверненням стягнення на предмет іпотеки. Позивач у цій справі не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування непогашеної заборгованості або інших неврегульованих взаємних майнових претензій між сторонами, які могли б бути врегульовані шляхом застосування наслідків недійсності правочину у заявленому ним вигляді.
Вимога про стягнення з відповідача 12 280 935,00 грн фактично спрямована на отримання позивачем грошової компенсації вартості предмета іпотеки без одночасного вирішення питання про повернення відповідачу тієї майнової вигоди, яка була отримана позивачем у межах основного зобов`язання (коштів позики та/або вигоди у вигляді погашення боргу). 
Також суд звертає увагу, що Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 25.09.2025 у справі №909/319/25 відмовив у задоволенні заяви ТОВ "Еспо-Транс" з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", оскільки встановив, що відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та договору п. 6.4 договору іпотеки після звернення стягнення 20.08.2022 на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ТОВ "Еспо-Транс" на іпотечне майно, що належало боржнику, зобов`язання за договором позики було погашеним у повному обсязі – 13 759 671, 24 грн. Крім цього, суд зазначив, що ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" доказів погашення заборгованості за договором позики не надав.
За встановлених судом обставин, вимога позивача у цій справі не відповідає відновлювальній (компенсаційній) природі реституції та не забезпечує балансу майнових інтересів сторін, оскільки призводила б до фактичного покладення на відповідача обов`язку сплатити вартість іпотечного майна при збереженні для позивача результату припинення грошового зобов`язання, що суперечить призначенню правових наслідків недійсності правочину.
Крім того, позивач, обґрунтовуючи позов неможливістю повернення майна в натурі (у зв`язку із подальшим відчуженням/демонтажем), не довів сукупності юридичних фактів, які б свідчили про виникнення у відповідача обов`язку саме у заявленому розмірі відшкодувати вартість майна як наслідок недійсності забезпечувального правочину за ситуації, коли основне зобов`язання між сторонами припинилося внаслідок реалізації забезпечення.
Отже, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, незалежно від того, яким є чи мав би бути склад відповідачів, з підстав відсутності належних правових підстав для стягнення з відповідача заявленої суми як відшкодування вартості майна, оскільки зобов`язання між сторонами за договором позики припинилися (погашені) у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, заявлений позивачем спосіб захисту є ефективним, але на його задоволення відсутні як правові підстави, так і фактичні обставини справи.
Крім того, з огляду на доводи апелянта щодо ринкової вартості предмета іпотеки станом на дату набуття відповідачем права власності, а також заперечення відповідача про меншу вартість цього нерухомого майна, такі обставини (зокрема співвідношення суми фактично отриманих коштів і обсягу задоволених вимог за договором позики) не є і не можуть бути предметом дослідження у межах цієї справи.
Відповідні вимоги можуть бути розглянуті виключно в межах окремого спору — шляхом пред`явлення нових позовних вимог (подання нового позову).
При цьому, необхідно врахувати, що вказана вище ухвала суду від 25.09.2025 про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Еспо-Транс» з грошовими вимогами до боржника на суму різниці між погашеними вимогами та вартістю іпотечного майна, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, не має преюдиційного значення.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови в позові, проте не погоджується з мотивами такої відмови у частині посилання на неналежність відповідача як самостійну підставу такої відмови.
Враховуючи встановлені судом обставини припинення (погашення) зобов`язань сторін у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також відсутність належних правових підстав для застосування заявленого позивачем способу захисту у вигляді стягнення вартості майна, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, із залишенням резолютивної частини без змін — про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції на апелянта.
Разом з тим, ухвалою від 14.11.2025 суд задовольнив клопотання апелянта та відстрочив йому сплату судового збору в розмірі 221 056,83 грн до ухвалення судового рішення у цій справі.
Оскільки апеляційна скарга ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" по суті залишена без задоволення і судовий збір покладено на апелянта, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі у розмірі 221 056,83 грн до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2025 у справі №909/319/25(909/1223/24) змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. Стягнути Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (76018, м. Івано-Франківськ, вулиця Є. Петрушевича, б. 1; код ЄДРПОУ 31790584) до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК Львів/Личаківський р-н/22030101; ЄДРПОУ 38008294; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA098999980313171206082013954, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2025 у справі №909/319/25(909/1223/24) в розмірі 221 056,83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.
Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повна постанова складена та підписана 20.01.2026.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді: О.С. СКРИПЧУК

Н.М. КРАВЧУК