ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

31 грудня 2025 року	Справа №160/17202/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача Заводське управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, яка полягає у припиненні виплати позивачу ОСОБА_1 щомісячної допомоги внутрішньо переміщеній особі у сумі 2000 грн з 01.09.2023, та неповідомлення позивача про причину припинення виплат;
- зобов`язати відповідача Заводське управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, поновити ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі щомісячну допомогу у сумі 2000 грн з 01.09.2023 по теперішній час, виплатити відповідну заборгованість, що утворилась з 01.09.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що статус внутрішньо переміщеної особи (далі - ВПО) позивачеві надано у березні 2022 року та, відповідно, призначено допомогу на проживання ВПО у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, згідно з Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20 березня 2022 р. (далі - Порядок № 332) в редакції, яка була чинною на дату призначення допомоги. Згідно з положеннями Порядку № 332 на час призначення позивачеві допомоги, обмеження щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам або припинення її виплати у зв`язку із наявністю у внутрішньо переміщеної особи на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень були відсутні. Таким чином, на думку позивача, положення підпункту 3 пункту 2 постанови № 709 щодо призупинення допомоги на проживання ВПО, у зв`язку з наявністю депозитного вкладу, не повинні застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки дана норма була запроваджена після призначення позивачеві допомоги на проживання ВПО та значно погіршує умови для тимчасового проживання та її соціальний захист. Крім того, не повідомлення позивача про припинення їй виплати допомоги на проживання ВПО з 01.09.2023 не надало останній можливості реалізувати своє право на захист своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/17202/25 за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 та призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Крім того, вказаною ухвалою суду було витребувано у Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 41490026) належним чином завірені копії документів, на підставі яких було прийнято рішення про припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 .
30 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 08.04.2022 №1208-5000857102 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та перебувала на обліку в Заводському управлінні соціального захисту населення Департаменту як одержувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі-допомога ВПО). Допомога ВПО була призначена позивачу на підставі заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 10.04.2022 на період з 01.03.2022 по 31.08.2023 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 16.04.2022. Масовим перерахунком по обробці результатів верифікації, яку здійснює Міністерство фінансів України проведеної відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат" та яку було проведено 28.08.2023, виявлено на депозитному банківському рахунку Позивача наявні кошти в загальній сумі, що перевищує 100 000 грн., а саме у Кам`янському відділенні «Черемушки» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». За результатами верифікації 12.09.2023 в Єдиній Інформаційній Системі Соціальної Сфери по електронній особовій справі Позивача Управлінням прийнято рішення припинити виплату допомоги ВПО Позивачу з 01.09.2023. В даному випадку, приймаючи вищезазначене рішення відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також відповідач зазначив, що про прийняте ним рішення повідомляло позивача смс повідомленням на мобільний телефон через застосунок «Viber», у зв`язку з відсутністю поштових конвертів на поштові відправлення. Крім того, відповідачем наголошено, що він немає повноважень перевіряти банківські рахунки отримувача допомоги ВПО та уточнювати суми, які знаходяться на його рахунках. Також останній немає права ставити під сумнів проведену верифікацію Міністерством фінансів України, оскільки це їх безпосередня функція визначена Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».
30 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву позивачу.
07 липня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій останньою було підтримано власну правову позицію, викладену у позовній заяві з зазначенням тотожних аргументів та доводів.
14 липня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останнім було зазначено, що інформація про наявність коштів на депозитному банківському рахунку (рахунках) в загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень була отримана внаслідок надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій. У позивача наявні кошти в загальній сумі, що перевищує 100 000 грн., а саме у Кам`янському відділенні «Черемушки» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». Відтак, зважаючи на норми постанови КМУ від 11.07.2023 №709, беручи до уваги наявність на депозитних рахунках позивача коштів понад 100 000 грн., позивачу правомірно припинено виплату. Стосовно аргументів позивача щодо не направлення рішення про припинення виплати позивачу, відповідач зазначав, що предметом оскарження є дії щодо припинення виплати допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, а не бездіяльність щодо не прийняття відповідного рішення. Крім того, п. 24 Порядку №332 передбачає, що у разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги отримувач може подати підтвердні документи органу соціального захисту населення або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи. Позивачу вже призначалась допомога, як внутрішньо переміщеним особам, відтак, звертаючись до управління для поновлення такої виплати він мав право подати підтвердні документи, які спростовують виявлені критерії, визначені пунктами 7, 7-1 і 8 цього Порядку, що зроблено не було. Зважаючи на те, що позивачем не спростовано, що на момент звернення до Заводського управління соціального захисту населення департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради, він не надав жодних документів, які б спростували обставини, що слугували підставою для припинення виплати допомоги у відповідача були відсутні підстави для призначення/поновлення виплати. Також відповідач зазначає, що позивачем було повторно подано заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 14.01.2025 в якій власноручно було зазначено та нею підписано, що позивач має депозит більше 100 000 грн., при цьому ненадаючи документи, які спростовують наявність на рахунках коштів понад 100000 грн. Рішенням №1052501700-2025-1 від 14.01.2025 було відмовлено у призначені допомоги. Також Департамент не погоджується зі ствердженнями позивача, що скан з програми Єдиної Інформаційної Системи Соціальної Сфери (далі-ЄІССС) надісланої Мінфіном не є належним доказом, оскільки верифікація здійснюється Мінфіном на центральному рівні із застосуванням ЄІССС, після чого результати верифікацїі загружаються безпосередньо до ЄІССС, тому неможливо іншим чином підтвердити інформацію з програмного забезпечення ЄІССС лише її сканом.
16 липня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надійшла заява про заміну відповідача у справі №160/17202/25.
18 липня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява на заперечення на відповідь на відзив, в якій остання висловила позицію аналогічну, заявленій нею у власній позовній заяві та відповіді на відзив.
21 липня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на клопотання представника відповідача від 16.07.2025 в частині правонаступництва.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року, заяву Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про заміну відповідача у справі №160/17202/25 задоволено частково та залучено як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі №160/17202/25, а також розпочато розгляд адміністративної справи №160/17202/25 спочатку.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.04.2022 №1208-5000857102 та саме з квітня 2022 року останній виплачувалась допомога у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується відповідним повідомленням про надання державної допомоги сім`ям з дітьми.
Рішенням Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №51208_660745, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), призначена з 01.03.2022 року допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам (постанова 332), припинена з 01.09.2023 року.
Листом Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 24.01.2025 року №С-15 на звернення ОСОБА_1 було, зокрема, повідомлено, що вона перебуває на обліку в управлінні як одержувач на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога ВПО), допомога ВПО була призначена на період з 01.03.2022 по 31.08.2023 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Відповідно до п.22 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», (зі змінами) (далі - Порядок), з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат». Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку. Враховуючи зазначене, 28.08.2023 на центральному рівні в Єдиній Інформаційній Системі Соціальної Сфери (далі - ЄІССС) була проведена верифікація, за даними якої по Вашій електронній особовій справі виявлена невідповідність - «Внутрішньо переміщена особа після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року №709 станом на 1 серпня 2023 року має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти в загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень (за даними банків)», а саме: у Кам`янському відділенні «ЧЕРЕМУШКИ» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». За результатами верифікації 12.09.2023 в ЄІССС по Вашій електронній особовій справі управлінням було прийнято рішення припинити Вам з 01.09.2023 допомогу ВПО, оскільки за результатами верифікації Ви маєте на Депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти в загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень. Також повідомлено, що в ході проведення вищезазначеної верифікації Міністерства фінансів по Вашій електронній особовій справі відсутня інформація щодо перебування за кордоном.
Вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
За приписами ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно ст. 3 Конституції України гарантовано визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон №1706).
Частиною 1 ст. 1 Закону №1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 1 Закону №1706).
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (ч. 1ст. 4 Закону №1706).
Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 7 Закону №1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1706 внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок №332).
Пунктом 1 Порядку №332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Відповідно до пункту 2 Порядку №332 (в редакції, чинній на момент первинного звернення позивачки за допомогою) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.
Згідно з пунктом 3 Порядку №332 (у вказаній вище редакції) допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 грн.; для інших осіб - 2000 грн.
З 18.10.2022 введено в промислову експлуатацію процес призначення, нарахування та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в програмному забезпеченні ЄІССС.
У той же час 01 серпня 2023 року набрала чинності Постанова №709, якою Порядок №332 викладено в новій редакції.
Пунктом 1 Постанови №709 установлено, що з 01 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку №332, продовжується автоматично на один шестимісячний період.
Водночас згідно із пунктом 2 Постанови №709 з 01 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови, зокрема, внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн., або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. грн.
Відповідно до пункту 3 Постанови №709 рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку №332, з урахуванням змін, затверджених цією постановою.
Перевірку відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи вимогам, зазначеним у пункті 2 цієї постанови, Міністерство фінансів проводить станом на 01 серпня 2023 року.
Таким чином, наведене дає підстави для висновку, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01 серпня 2023 року, не продовжується у разі, зокрема, наявності на депозитному банківському рахунку (рахунках) внутрішньо переміщеної особи коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн., обставини чого встановлюються за результатами проведеної Міністерством фінансів верифікації даних щодо одержувачів допомоги.
Відповідно до п.22 Постанови №709, з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат".
Так, з матеріалів справи встановлено, що масовим перерахунком по обробці результатів верифікації, яку здійснює Міністерство фінансів України проведеної відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат" та яку було проведено 28.08.2023, виявлено на депозитному банківському рахунку Позивача наявні кошти в загальній сумі, що перевищує 100 000 грн., а саме у Камянському відділенні «Черемушки» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк».
Як встановлено судом у файлі верифікації від 28.08.2023, що надійшов від Мінфіну в програмний комплекс «Єдина інформаційна система соціальної сфери», міститься інформація, що у позивача наявний депозит на таку суму.
За результатами верифікації 12.09.2023 в Єдиній Інформаційній Системі Соціальної Сфери по електронній особовій справі ОСОБА_1 , відповідачем було прийнято рішення припинити виплату останній допомоги на проживання ВПО з 01.09.2023.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач не заперечував факт наявності станом на 28.08.2023 на її депозитному рахунку грошових коштів, які перевищують 100 тис. грн.
Також суд звертає увагу, що з правового аналізу положень Постанови №709, а саме п.2, вбачається, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01.09.2023 припиняється, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.
При цьому, вказана норма не містить виключень щодо джерела походження коштів та порядок їх витрачення не враховується.
Судом береться до уваги, що позивачем було повторно подано заяву про надання допомоги на проживання внтрішньо переміщеним особам від 14.01.2025 в якій власноручно зазначено, що позивач має депозит більше 100 000 грн. в АТ «Ощадбанк».
Доводи позивача, що положення підпункту 3 пункту 2 постанови № 709 щодо призупинення допомоги ВПО, у зв`язку з наявністю депозитного вкладу, не повинні застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки дана норма була запроваджена після призначення позивачу допомоги ВПО, суд вважає помилковими, з огляду на таке.
Із правового аналізу положень Постанови №709, а саме п.2, видно, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01.09.2023р. припиняється, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.
При цьому, вказана норма не містить виключень щодо джерела походження коштів та порядок їх витрачення не враховується.
Суд зазначає, що єдиними нормативно-правовими актами, якими регулюються питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зокрема, щодо порядку надання такої допомоги, є Порядок №332 та Постанова № 709.
Жодними іншими нормативно-правовими-актами, у тому числі Конституцією та/або законами України, які мають вищу юридичну силу по відношенню до актів Кабінету Міністрів України, вказані питання не регулюються, а тому, відповідно, у суду відсутні підстави для аналізу положень вищезазначених нормативно-правових актів в частині регулювання питань виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, на їх відповідність іншим нормативно-правовим актам, що мають вищу юридичну силу.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року №1-рп/99, від 05.04.2001 року №3-рп/2001, від 13.03.2012 року №6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).
Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.
Водночас, слід зазначити, що під час розгляду спірних правовідносин, судом не встановлено ретроспективної дії нормативно-правових актів, що регулюють дані спірні правовідносини, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.
Вказаною постановою лише частково змінено правове регулювання відносин щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які виникли до набрання нею чинності і продовжують існувати на час набрання чинності постановою. При цьому, такі зміни застосовуються виключно з моменту набрання чинності цією постановою, тобто з 15.07.2023 року.
При цьому, спірні в цій справі правовідносини виникли саме з 01.09.2023 року з моменту припинення виплати позивачці спірної допомоги на проживання, тобто, під час дії постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.
Спірні положення Постанови №709 не регулюють правовідносини, які склалися на момент призначення допомоги позивачці. Відповідач визнає правомірність такого призначення та не вимагає повернення виплачених позивачам сум. Вказані норми діють перспективно, виключно на майбутнє, тому вони не суперечать ст.58 Конституції України.
Доказів визнання цих положень такими, що не відповідають Конституції України та/або визнання їх протиправними та/або нечинними в судовому порядку до матеріалів справи не надано та судом таких обставин не встановлено.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що рішення Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про припинення з 01.09.2023 року виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі у сумі 2000 грн винесене в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено. 
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Заводського управління соціального захисту населення Департаменту соціальної та ветеранської політики Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 41490026, місцезнаходження: пр. Василя Стуса, 10/12, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., 51922), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева