Справа № 135/1700/25
Провадження № 22-ц/801/445/2026
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Справа № 135/1700/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Матківської М.В., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 135/1700/25 за заявою  ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 2.12.2025, постановлену у складі судді Нікандрова С.О. в приміщенні суду в м. Ладижин, - 
в с т а н о в и в :

21.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із бабою ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 2.12.2025 відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу (вх № 6296/25-вх), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить : ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції обмежив право позивача на доступ до правосуддя, не врахував, що із спадкових правовідносин виникає спір про право з органом місцевого самоврядування на території якого знаходиться спадкове майно; законодавством не встановлено заборони встановлювати юридичні факти в позовному провадженні.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що із позовної заяви про встановлення юридичного факту та доданих до нього документів вбачається, що позивач є спадкоємцем після смерті баби ОСОБА_3 , 1939 року народження, за правом представлення на частку матері ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_3 , яка померла до відкриття спадщини. Згідно відомостей зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, тобто будь-ким зі спадкоємців заяви не подавалися, заповіти відсутні. Таким чином, відсутні інші спадкоємці, які б оспорювали право позивача ОСОБА_1 на прийняття спадщини, а отже і не існує спору щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з пропуском строку, необхідним для прийняття спадщини, а не підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем. Необхідність встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Отже, за відсутності спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, справа про встановлення юридичного факту повинна розглядатися в порядку окремого провадження. Заявлені позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають розгляду в порядку окремого провадження, у зв`язку з чим є підстави для відмови у відкритті провадження у справі в порядку позовного провадження.
Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц).
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із бабою ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 , зазначав, що встановлення зазначеного факту дає право позивачу на спадкування майна, що залишилось після смерті баби ОСОБА_3 ..
Відповідно до роз`яснення Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 19.11.2025 № 651/01-16 адресованого ОСОБА_1 повідомлено, що згідно поданих документів, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , а його баба ОСОБА_3 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки виданої Відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області за № 23-17-1104 від 5.11.2025, була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 , до майна якої ОСОБА_1 є спадкоємцем за правом представлення на частку матері ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_3 , яка померла до відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто за різними адресами. Згідно з відомостей Спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, тобто будь-ким із спадкоємців заяви не подавалися, у тому числі і ОСОБА_1 , тому він вважається відповідно до статті 1272 ЦК України таким, що не прийняв спадщину. Роз`яснено, якщо спадкоємцем пропущено строк для подання заяви на прийняття спадщини, він має право звернутися до суду з позовом. 
У постанові ВС від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц зроблено висновок про те, що у справах у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова ВС від 7.02.2024 № 545/844/23).
Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанова ВС від 7.11.2018 у справі № 336/709/18-ц, від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19-ц, від 3.08.2022 у справі № 759/12740/21).
Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право (постанова ВС від 7.02.2024 № 545/844/23).
За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, без наявності на то правових підстав, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1 – 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Щодо розподілу судових витрат.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відповідно до яких, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 суду Вінницької області від 2.12.2025 скасувати, а справу направити для продовження рча, задовольнити.
Ухвалу Ладижинського міськозгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: М. В. Матківська 
В. В. Оніщук