КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року

справа № 752/22830/25

провадження № 33/824/921/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.
Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн 60 коп.
Не погоджуючись із постановою Голосіївського районного суду м. Київ ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтуванні вимог посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував обов`язкову складову об`єктивної сторони даного правопорушення - саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Суд не обґрунтував і не встановив саме факт керування скаржником транспортним засобом у момент або безпосередньо після перебування в стані алкогольного сп`яніння. Наявність алкоголю в організмі сама по собі не є складом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що апелянт саме керував транспортним засобом у стані сп`яніння.
Звертає увагу суду, що відео з боді камер поліцейських починається через 5 годин після зупинки скаржника, на відео чітко видно, що апелянт знаходиться далеко від автомобіля, автомобіль навіть не відкритий, жодної ознаки руху чи можливого руху, навіть ознак двигуна, що працює.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Кравець А.Л. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
В судове засідання з`явився також ОСОБА_1 та повідомив про те, що з постановою Голосіївського районного суду м. Київ він не згоден та просив рішення суду скасувати та постановити нову постанову в якій апеляційну скаргу задовольнити та закрити провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №438305 від 30.08.2025 року, зазначено, що 30.08.2025 року о 04 год. 20 хв. в м. Київ, Столичне шосе, 140 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у визначеному законом порядку за згодою водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager ARHK -0556, результат огляду позитивний - 1,43 % проміле.
Своїми діями ОСОБА_1  порушив п. 2.9 а ПДР, і вчинив правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання
Відповідно до вимог п. 2.9 А Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9. «а» ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами, наявними в матеріалах справи:
-протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 438305 від 30.08.2025;
-чеком приладу Dragerвід 30.08.2025 року;
-актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів; 
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.08.2025 року;
-диском долученим до матеріалів справи з подіями від 30.08.2025 року.
З наявного відеозапису вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного спяніння за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 погодився, результат огляду позитивний - 1,43 проміле. 
Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані подія правопорушення.
Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, вище перелічені докази узгоджуються між собою, підстав для сумнівів у їх достовірності апеляційний суд не вбачає, що в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами Кравець А.Л. яка діє в інтересах ОСОБА_1 , яка заперечила вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду.
Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції проігнорував обов`язкову складову об`єктивної сторони даного правопорушення, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки, процедура проведення огляду, визначена в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - не порушена.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Апеляційний суд також враховує те, що в своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування, в зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя