ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/3191/25	
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М. 

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Приморського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №20081123-01299 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії Приморського відділу у м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №5115-1863/5115.1-24 від 31.10.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь № К-11270-24/6.1/7301-24 від 01.11.2024) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №20081123-01299 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Державну міграційну службу України знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №20081123-01299 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, просить ухвалити постанову, якою скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд невірно зазначив про те, що спірні відносини регулюються лише Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус» (далі - Закон України № 5492-VI) та постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (далі - постанова КМУ №302). Апелянт зазначає, що є невірними висновки суду, що позивач добровільно подав свої персональні дані, які були внесені у Реєстр без порушень відповідачем Закону №5492-VI та Закону № 2297-VI, правовідносини між сторонами з реалізації позивачем права на отримання паспорта відбулись з підстав та у порядку, визначеному чинним законодавством. Вказує, що суд жодним чином не дав оцінку додержанню ст. 2 Закону України №2297-VI при заповненні співробітником міграційної служби заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_2 . Вказує, що ні на заява-анкета, ні в будь-які інші документи містять докази поінформованості щодо роз`яснення наслідків заповнення заяви-анкети при повній обізнаності дій щодо того, на що дається згода. Більш того, відповідачі не поінформували та не повідомили про наслідки обробки персональних даних, у т.ч. щодо присвоєння ОСОБА_2 номеру - УНЗР. Крім того, унікальний номер запису у реєстрі присвоєно відповідачами дитині без її або позивача згоди, зрозумілу однозначну згоду на збір та обробку персональних даних при заповненні заяви-анкети, форма якої затверджено наказом МВС України №1279 від 26.11.2014, ОСОБА_2 не надавав, форма паспорта (з безконтактним електронним носієм або без нього) громадянина України у заяві-анкеті, який буде оформлюватись, не зазначалась. Апелянт зазначає, що віднесення цієї справи до типової не може мати вирішального значення по відношенню до зразкової справи. Адже, на думку апелянта, головне порушення у цій сфері правовідносин є те, що держава в особі органів державної виконавчої влади відверто ігнорує право людини на паспорт громадянина України зразка 1994 року, оскільки заборони в його оформленні немає. Вказує, що суд не дав оцінку самому факту присвоєння людині номера (УНЗР), що суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 р., що ратифікований постановою Верховної Ради України №3248-VІ від 19.04. 2011 року, і не має строку давнини, який прямо засудив присвоєння номерів по відношенню до людини і визнав такі дії злочином проти людяності. Апелянт зазначає, що судом також не надано оцінки можливості застосування п.п.5,11 ч.2 ст. 8 Закону №2297-VI, п.п. 2.12 наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №1/02-14 від 08.01.2014 «Про затвердження Типового порядку обробки персональних даних», щодо заборони обробки персональних даних, відкликання згоди на їх збір та обробку, оскільки унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР) присвоєно без згоди позивачки та її дитини, що грубо порушує право на ім`я та релігійні переконання (релігійні переконання не дозволяють дитині мати номер, що суперечить позиції Української Православної Церкви, викладеній у зверненні до Президента України 27.07.2017. Вказує, що у спільній заяві з дитиною про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, яка додана до матеріалів справи, ними заявлено про це віровчення Української Православної Церкви, до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 себе відносять, про неприпустимість будь-які форми примусу громадян до використання електронних ідентифікаторів, автоматизованих засобів збору, обробки та обліку персональних даних. Апелянт зазначає, що жодним Законом України чи іншим нормативно-правовим актом не визначено, що після оформлення чи отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон неможливо отримати паспорт громадянина України вигляді книжечки зразка 1994 року. В обґрунтування своєї правової позиції апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 21.12.2022 р. у справі № 160/1/21, від 08.06.2023 р. у справі № 380/5977/21, на висновки у зразковій справі № 806/3265/17, викладені у постанові від 19.09.2018.
02 жовтня 2025 року до суду від представників Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких представники просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю та законним представником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39) , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.39).
В матеріалах справи наявні такі документи:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_2 , дата видачі 14.04.2017, орган видачі 5102 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.32);
- заява-анкета №20750007 від 18.02.2022 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 (а.с.35);
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_3 , дата видачі 29.04.2022 року, орган видачі 5101 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.33);
- заява про видачу паспорта у зв`язку з досягненням ОСОБА_2 14-ти річчя від 23.10.2024 року (а.с.41).
16.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, в якій просила надати безоплатну довідку про внесення інформації до Реєстру або витягу з Реєстру стосовно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; надати заяви-анкети та інші документи, які стали підставою для оформлення їм паспортів громадянина України для виїзду за кордон (підрозділи видачі – 5101 та 5102) (а.с. 21).
Листом від 25.09.2024 року Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області повідомили ОСОБА_1 , крім іншого, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований серії FG Nє 104521, виданий 14.04.2017 терміном дії до 14.04.2021, орган видачі 5102 (ГУ ДМС в Одеській області УНР Nє 20081123-01299, РНОКПП НОМЕР_4 , статус паспорта - недійсний (обмін строк дії скінчився).
Зазначено, що надати копію заяви-анкети від 30.03.2017Nє 4884178 та долучених до неї документів, станом на 25.09.2024 неможливо, так як згідно Протоколу № 1 засідання експертної комісії Державної міграційної служби України, затвердженого Головою Державної міграційної служби України від 29.08.2022, встановлено строки зберігання оригіналів документів, які стали підставою для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - 3 роки, відповідно чого матеріали знищено за актом від 10.05.2023 Nє 2 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», погоджений з експертно-перевірною комісією державного архіву Одеської області, протокол Nє 5 від 25.05.2023.
- серії GC Nє 292997, виданий 29.04.2022 терміном дії до 29.04.2026, підрозділ видачі 5101 (ГУ ДМС в Одеській області УНЗР Nє 20081123-01299, РНОКПП НОМЕР_4 , статус паспорта – діючий (а.с.22).
23.10.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявою до Приморського відділу у м. Одесі, ГУ ДМС в Одеській області та ДМС України щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку з досягненням 14-ти річного віку та знищенні (видаленні, анулюванні) персонального номера НОМЕР_5 , який присвоєний ОСОБА_2 (а.с.23-24).
Листом від 31.10.2024 року Приморський відділ у м. Одесі ГУДМС в Одеській області повідомили заявників, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302» (набрала чинність 07.06.2019), до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджено наказом МВС від 06.06.2019 № 456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591.
Таким чином, за відсутності відповідного рішення суду на сьогодні у Приморському відділі у м. Одесі ГУДМС в Одеській області відсутні правові підстави оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року.
Додатково інформовано, що гр. ОСОБА_2 документувався паспортами громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 14.04.2017 року, орган, що видав 5102 та GC № 292997 від 29.04.2022року, орган, що видав 5101, також присвоєно УНЗР: 20081123-01299 (а.с.25).
Листом від 07.11.2024 року Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області на звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили, що оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) здійснюється у порядку, визначеному законодавством, за наявності у особи відповідного рішення суду; якщо під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон у встановленому порядку було подано заяву-анкету для внесення інформації до Реєстру і внесена інформація до Реєстру є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо особи – відсутні (а.с.26-29).
Аналогічного змісту відповідь від 01.11.2024 року надано Державною міграційною службою України (а.с.30-31).
Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернулася в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до суду за захистом його порушених прав.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач добровільно подав свої персональні дані, які були внесені у Реєстр без порушень відповідачем Закону №5492-VI та Закону № 2297-VI. Тобто, правовідносини між сторонами з реалізації позивачем права на отримання паспорта відбулись з підстав та у порядку, визначеному чинним законодавством.
Суд першої інстанції виснував, що оскільки інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону України "Про захист персональних даних", та Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", та є достовірною, підстави для видалення даних ОСОБА_2 з ЄДДР відсутні.
Щодо вимог про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, отже персональні дані позивача раніше вже були внесені до Реєстру.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) та про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 18 січня 2001року №2235-III “Про громадянство України” (далі – Закон № 2235-ІІІ) документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Пунктами 2, 3 Положення № 2503-XII визначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення № 2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
6 грудня 2012 року набрав чинності Закон № 5492-VI, яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Частиною першою статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
За змістом частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України “Про захист персональних даних”. У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з підпунктом “а” пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, оформлення якого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, є паспорт громадянина України.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.
Частиною четвертою статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Частиною першою статті 16 Закону №5492-VI передбачено, що оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Згідно з частиною сьомою статті 21 Закону №5492-VI до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім`я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово “відмова”.
Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;
2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;
3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;
4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4 Порядку № 302 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) паспорт громадянина України (далі – паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.
Обмін паспорта здійснюється у разі непридатності паспорта для подальшого використання (підпункт 5 пункт 6 Порядку №302).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктом 14 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
За змістом пункту 19 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. 
Подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС у разі:
набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України “Про громадянство України”);
оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;
оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);
повернення на проживання в Україну особи, яка постійно проживала за кордоном;
оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, якщо така особа не отримувала паспорта, оформленого із застосуванням засобів Реєстру;
відбування особою покарання в установах виконання покарань або обрання стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або перебування на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу.
Згідно з пунктом 32 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 100 Порядку №302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.
Пункт 1 розділу I “Загальні положення” Тимчасового порядку №456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 1 розділу IV “Обмін паспорта” Тимчасового порядку №456 обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Відповідно до пункту 2 розділу IV “Обмін паспорта” Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
Аналіз норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Це узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 820/3327/16, від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 21 серпня 2020 року у справі №260/99/19, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20 та від 08 червня 2023 року у справі №380/5977/21.
Предметом судового контролю у цій справі є правомірність дій міграційних органів щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 та дій щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись у минулому за оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавала згоду на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук.
На підставі заяв-анкет від 30.03.2017 та 18.02.2022 року присвоєно унікальний номер запису реєстру №20081123-01299 (УНЗР) та документовано ОСОБА_2 паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , які оформлені за допомогою засобів Реєстру внаслідок волевиявлення позивачів, які надали згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 та внесення інформації до Реєстру. (а.с.32, 33, 34, 35).
Колегія суддів зазначає, що у своїх заявах до органу ДМС а ні ОСОБА_2 а ні його законний представник, позивач у справі, не зазначав про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Такі твердження відображені лише у позовній заяві.
Відповідно до статті 10 Закону №5492-VI унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі залишається незмінним при всіх наступних операціях у реєстрі.
Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі.
Таким чином, на момент звернення до відповідачів з заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, ОСОБА_2 вже був внесений до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 20081123-01299 у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2017 році і в подальшому у 22 році.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань апелянта на небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що отримання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оформленого внаслідок волевиявлення останнього, тобто позивач надав згоду на обробку персональних даних та йому було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до статті 2 Закону № 2297-VI згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Крім того, надання згоди на обробку персональних даних за своєю правовою природою є правочином у сенсі статті 202 Цивільного кодексу України. У той же час статтею 214 Цивільного кодексу України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.
Колегія суддів зазначає, що відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21.
Колегія суддів зазначає, що в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон №5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.
При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення інформації щодо нього до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.
Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі №260/99/19.
Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 21.12.2022 у справі № 160/1/21, на яку посилається апелянт в апеляційній скарзі, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
З огляду на вищезазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилання апелянта на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2019 р. у зразковій справі № 806/3265/17, колегія суддів вважає недоречними, оскільки правовідносини у цій справі стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надали своєї згоди на обробку персональних даних і персональні дані щодо таких осіб відсутні в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, колегія суддів зазначає, що визначальними її особливостями, на підставі яких вона (справа) не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про видачу йому паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 14-річного віку; при зверненні до органу міграційної служби із заявою позивач не зазначає про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації.
Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних з мотивів релігійних переконань.
З огляду на викладене, відсутні правові підстави для врахування висновків у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) при розгляді цієї справи.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко