521/21730/25
1-кп/521/1227/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12025162470001640 від 21.11.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`янівка Ширяєвського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, без реєстрації та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 19 листопада 2025 року у період часу з 13 години 12 хвилин по 13 годину 14 хвилин під час дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України N? 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» N?2102-ХI від 24.02.2022 введено військовий стан на всій території України строком на 30 діб», строк дії якого продовжено, на момент вчинення злочину - Указом Президента У країни N? 4643-IX від 21.10.2025 з 05 листопада 2025 року строком на 90 діб, перебував у приміщенні супермаркету ТОВ «АТБ Маркет», який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Іцхака Рабіна, 2. В той же час та у тому ж місті ОСОБА_4 в продовольчому візку, який стояв в приміщенні магазину біля входу, помітив мобільний телефон марки «Samsung», моделі «S21 Ultra», чорного кольору, на що у останнього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону марки «Samsung», моделі «S21 Ultra», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 чорного кольору з сім-картами оператора мобільного зв?язку «Лайф» та «Київстар». Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, визначивши предметом свого злочинного посягання майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , переконавшись, що його дії є непомітними для оточуючих, взяв правою рукою з візка вищезазначений мобільний телефон, поклав його до сумки, яка була вдягнена на ньому та залишивши продовольчий візок на тому ж місці, вийшов за територію супермаркету ТОВ «АТБ Маркет», тим самим отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 13443 гривні 50 копійок. 
Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.185 КК України, а саме за викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час перебував у магазині АТБ, де побачив у візку мобільний телефон, який мабуть хтось забув. З цим візком пішов по магазину та в подальшому забрав телефон з візка собі, поклавши до своєї сумки, для користування. В подальшому його викликали до поліції, де вилучили телефон. Свою вину повністю визнає, щиро кається у вчиненому, приніс вибачення потерпілій, якій телефон було повернуто, матеріальних претензій до нього немає. Просив врахувати, що зробив для себе відповідні висновки, що працює не офіційно, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, виховує дитину співмешканки.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, покарання просила призначитит відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченої, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченій, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженої та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення, повернув майно потерпілій.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення, відшкодування матеріальної шкоди - поверненя викраденого майна.
Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, потерпілої суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст.185 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його вік, позицію потерпілої, суд приходить до висновку про можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Підстав для застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили судом не встановлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Керуючись ст. ст. 100, 373,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання або роботи засудженого.
Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 21.01.2026 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-два DVD-R диски із записами камер відеоспостереження - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження;
-мобільний телефон «Samsung», моделі «S21 Ultra», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 чорного кольору з сім-картами оператора мобільного зв?язку «Лайф» та «Київстар» - повернути потерпілій ОСОБА_5 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.12.2025 року.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1