Справа № 642/5171/25
Провадження № 2/638/311/26
РІШЕННЯ
Іменем України
12 січня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 200203574 від 28 січня 2015 року у розмірі 49701,43 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28.01.2015 відповідач уклав з ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний договір № 200203574, за умовами якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12550,00 грн, з встановленим строком користування з 28.01.2015 р. по 28.01.2020 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Банк свої зобов`язання виконав належним чином, тоді як позичальник порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 37981,13 грн., з яких: 12296,06 грн. – заборгованість за кредитом, 25685,07 грн. – заборгованість за відсотками. 
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». 
Після набуття права вимоги до відповідача, позивач нарахував відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 3415,18 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 8305,12 грн, внаслідок чого загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 49701,43 грн.
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивачем не було надано суду первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують суму заборгованості 37981,13 гривень за кредитним договором. Так, ТОВ «Діджи Фінанс» надано виписку по рахунку за кредитним договором №200203574 28.01.2015 року починаючи з 23.05.2016 року за період запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» з №200520499 від 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року. Втім, на підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» не було надано виписок по рахунку, який належить ОСОБА_1 які б підтверджували саме вказану позивачем суму заборгованості за кредитним договором. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед позивачем. Позивач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не надав доказів, які б свідчили про перерахування ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» 28.01.2015 року на рахунок відповідача коштів в сумі 12550 грн 00 коп. З долученої ТОВ «Діджи Фінанс» до позовної заяви заяви (оферти) № 200203574, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 28.01.2015 року, неможливо зробити висновок про розмір та дату надання кредиту, дату сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплати за кредитом, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування. А відтак, підписана відповідачем заява (пропозиція) про укладення договору, анкета позичальника, в якій викладені наміри отримати кредит, графік платежів, де зазначені дати майбутніх платежів у разі отримання кредиту, та договір добровільного страхування життя не є належними та допустимими доказами укладення кредитного договору і, тим більше, отримання кредитних коштів. З розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду також неможливо встановити, яка ж саме сума кредитних коштів була на рахунку за цією карткою. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Також матеріали справи також не містять доказів переуступки прав вимоги за кредитним договором № 200203574 від 28.01.2015 року. Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що воно не підтверджує факт переходу права вимоги від банку до позивача саме за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Крім того, оскільки ОСОБА_1 не приймав участі у справі № 910/11298/16, рішення у вказаній справі в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не є преюдиційним, а отже позивач має доводити обставини переуступки права вимоги щодо відповідача на загальних підставах. Враховуючи зазначене, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є недоведеними та безпідставними. Щодо стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, то у зв`язку з введенням воєнного стану з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за прострочення грошового зобов`язання. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем. Таким чином інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 11720,30 грн. не підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що 28 січня 2015 року, шляхом підписання Заяви (оферти) № 200203574), Анкети № 1187326, Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова карка + Кредитка (не іменна)», Тарифів продукту «Прибуткова картка + Кредитка», ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, а саме договір про надання та використання платіжної картки, на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт – 8000 грн, який за рішенням Банку може бути змінений; максимальна ставка про ліміту – 58,8% річних.
Згідно з розділом ІІІ «Орієнтовна сукупна вартість кредиту» Довідки про умови кредитування, сума кредиту (розмір кредитного ліміту) – до 50000 грн, строк – 5 років, обсяг щомісячного платежу – 3% від фактично використаного кредиту в розрахунковому періоді на розрахункову дату; процентна ставка за кредитом – 58,8 % річних, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом.
Пунктами 1.5.3. та 1.5.4. Заяви (оферти) передбачено, що розмір ліміту буде встановлено Банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених позичальником Банку, а строк дії Ліміту під операції з Карткою буде відповідати строку дії Договору про картку. 
Відповідно до Тарифів продукту «Прибуткова картка + Кредитка», ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», строк дії платіжної картки 5 років. Умови кредитування: розмір процентів на операції, які здійснені в торгівельній мережі або в мережі Інтернет - 4,5%; з видачі готівки – 4,9%; розмір процентів, що нараховується за кредитом наданим Клієнту внаслідок перевищення сум видаткових операцій над платіжним лімітом – 5% в місяць, які нараховуються на фактичну суму заборгованості; розмір процентів на прострочену суму заборгованості – 5% в місяць. 
28 січня 2015 року ОСОБА_1 отримав в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» кредитну картку № 524487012292813, що підтверджується Розпискою про отримання платіжної картки та/або пін-коду.
Згідно з Випискою по особовим рахункам за період з 23.05.2016 до 27.07.2020, сформованою 24.07.2025, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 200203574 від 28.01.2015, а саме за тілом кредиту складає 12,296,06 грн; сума нарахованих відсотків за період з 28.01.2015 до 19.07.2020 складає 25685,07 грн.
Постановою Національного Банку України від 22.12.2015 № 917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії проблемних.
Указаною постановою, зокрема, було віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних строком до 180 днів. Також установлено певні обмеження, зокрема, не здійснювати кредитних операцій в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття даної постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов`язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.
23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
05.06.2020 відбувся продаж ПАТ «Банк Михайлівський» на публічних торгах (аукціоні) лоту №GL16N618071, який включав кредитний портфель фізичних осіб.
Переможцем вказаних торгів (аукціону) стало ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
20.07.2020 року відбулось підписання договору №7_БМ відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» (за договором - банк) прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (за договором - новий кредитор) за результатами проведення вищезгаданих торгів (аукціону).
Згідно з п. 2. вказаного договору новий кредитор у день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами.
За регламентом роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (мапа) що виводяться з ринку або ліквідуються в розділі 7.21 зазначається, що переможець аукціону зобов`язаний: 1. здійснити повну оплату коштів за лот, які повинні надійти на рахунок банку (банків) не пізніше кінця 18 (вісімнадцятого) робочого дня з дати формування ЦБД протоколу електронного аукціону; 2. укласти договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону за умови відсутності рішення Фонду стосовно продовження такого строку.
Укладання договору купівлі-продажу майновий вимог проводилося після оплати кредитного портфелю за домовленою ціною, що підтверджується платіжним дорученням № 25 від 09.07.2020.
Вказані обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Відповідно до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, за формою Додатку № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020, ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором № 200203574 від 28.01.2015, на суму: 37981,13 грн, з яких: тіло кредиту - 12296,06 грн, проценти – 25685,07 грн.
Відповідно до відомостей, які містяться у відкритому доступі в мережі Інтернет за веб адресою https://torgi.fg.gov.ua/216108 у Публічному паспорті активу 7, відбувся продаж права вимоги за кредитним договором №200203574 від 28.01.2015 на суму 35 763,82 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 12296,06 грн, заборгованість за відсотками - 23467,76 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», останнє здійснило нарахування на прострочену заборгованість згідно зі ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних, розраховані за період 25.02.2019-23.02.2022 – 3415,18 грн, інфляційні втрати за період березень 2019 року – лютий 2022 року – 8305,12 грн. Загальний розмір заборгованості 49701,43 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. 
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме щодо укладення між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 кредитного договору № 200203574, виконання кредитором своїх зобов`язань за договором та невиконання своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_1 . Також, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належними та допустимими доказами довело обставини відступлення права вимоги за кредитним договором № 200203574 від ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Водночас, суд не може погодитися із сумою заборгованості, пред`явленою до стягнення позивачем, з огляду на таке.
Як встановлено судом, строк дії договору № 200203574 від 28.01.2015 складає 5 років, тобто його дія закінчилася 28 січня 2020 року.
З виписки за особовим рахунком встановлено, що кредитор нарахував ОСОБА_1 проценти за користування кредитом поза строком дії договору, а саме за лютий-липень 2020 року нараховано процентів у загальному розмірі 3446,92 грн. 
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Таким чином, заборгованість за процентами у розмірі 3446,92 грн нарахована ОСОБА_1 безпідставно, у зв`язку з чим стягненню не підлягає, а розмір заборгованості за відсотками підлягає зменшенню на вказану суму та складає 22238,15 грн. 
Що стосується нарахування індексу інфляції та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то визначений позивачем розмір заборгованості також підлягає зменшенню у зв`язку з зі зміною розміру заборгованості, на яку вони нараховані, з 37981,13 грн до 34534,21 грн, а також періодом, за який вони нараховані. Так, позивач безпідставно здійснив нарахування 3% річних в період дії договору з 25.02.2019 до 28.01.2020, а також інфляційних втрат за лютий 2019 року – січень 2020 року.
У зв`язку з викладеним, суд самостійно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості 34534,21 грн за період з 29.01.2020 до 23.02.2022, визначивши, що розмір індексу інфляції за вказаний період складає 7551,40 грн, 3% річних – 3105,24 грн.
Таким чином, судом визнано обґрунтованою заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 200203574 від 28.01.2015 у розмірі 43408,31 грн, з яких: 12296,06 грн – заборгованість за тілом кредиту, 22238,15 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7551,40 грн – індекс інфляції, 3105,24 грн – 3% річних.
Доводи відповідача про відсутність первинних документів, які підтверджують надання відповідачу кредиту та розмір заборгованості за кредитним договором, суд відхиляє, оскільки долучена позивачем до позовної заяви виписка з особового рахунку відповідача містить відомості про рух коштів по банківському рахунку відповідача, записи про операції, здійснені протягом операційного дня, свідчить про користування кредитними коштами, а тому є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором.
Доводи відповідача про те, що виписка з рахунку починається лише з 23.05.2016 та не містить даних про операції за попередній період суд сприймає критично, враховуючи фактичні обставини, пов`язані з неплатоспроможність ПАТ «Банк Михайлівський». Так, 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. 
Обґрунтованих аргументів про те, що господарські операції на підставі договору № 200203574 від 28.01.2015 року в тому числі розрахунок заборгованості проводились ПАТ «Банк Михайлівський» з порушенням вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України, відповідачем не наведено. Жодних доказів щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за період до 23.05.2016, які би спростували розмір заборгованості, зазначений у виписці, відповідач не надав. 
Безпідставними є доводи відповідача про незаконність нарахування заборгованості згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки позивач не здійснював нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період після введення воєнного стану.
Доводи відповідача про відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договором спростовуються копією договору факторингу, реєстру боржників, постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та відомостями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд зазначає, що помилковими є твердження відповідача про те, що вказана вище постанова не має преюдиційного значення, оскільки ч. 4 ст. 82 ЦПК України допускає преюдицію як щодо обставин, встановлених судовим рішенням у справі між тим самими сторонами, так і у справі за участю особи, щодо якої встановлено ці обставини. 
Відповідач, як особа, яка не брала участі у господарській справі, обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021, в порядку ч. 5 ст. 82 ЦПК України не спростував.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» частково та стягує з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200203574 від 28 січня 2015 року у розмірі 43408,31 грн, з яких: 12296,06 грн – заборгованість за тілом кредиту, 22238,15 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7551,40 грн – індекс інфляції, 3105,24 грн – 3% річних. 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2116,73 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З поданих позивачем разом з позовною заявою доказів вбачається, що під час розгляду цієї справи ТОВ «Діджи Фінанс» надавалася правнича допомога Адвокатським бюро «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ», що підтверджується такими доказами: Договором про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024, Додатковою угодою від 15.02.2024до Договору про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024, Актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14.08.2025, Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" щодо стягнення кредитної заборгованості від 29 липня 2025 року.
Згідно Актом від 14.08.2025, адвокатом надано клієнту наступні послуги професійної правничої допомоги: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості вартістю 7000,00 грн. 
В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Міньковською Анастасією Володимирівною, видане 02 листопада 2023 року, Серія КС № 11306/10.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач одночасно зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу складає 7000 грн, та просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.
Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що послуги, які надавались адвокатом, зазначені в Акті, відповідають критеріям дійсності та необхідності, однак при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд також виходить з того, що зазначена справа є малозначною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. Категорія справ про стягнення заборгованості за кредитним договором, враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо цих правовідносин, не є спором значної складності та не потребує дослідження великого обсягу доказів, крім того, є типовою справою для представника позивача.
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивач послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 3000 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, заборгованість за кредитним договором № 200203574 від 28 січня 2015 року у розмірі 43408,31 грн (сорок три тисячі чотириста вісім гривень 31 копійка).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження:: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, судовий збір у розмірі 2116,73 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, а всього судові витрати у розмірі 5116,73 грн (п`ять тисяч сто шістнадцять гривень 73 копійки).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 16 січня 2026 року.

Суддя І.П. Латка