ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 380/1225/25
адміністративне провадження № К/990/40435/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О.,   Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі № 380/1225/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 на момент фактичної виплати заборгованості з пенсії;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати частини доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з розміру фактично виплаченої позивачу пенсії у зазначеному періоді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, не працює, з 12.07.2009 постійно проживає в Ізраїлі, перебуває на консульському обліку у посольстві держави Україна в Ізраїлі, в Україні проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
З 19.07.1997 позивач перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком у ГУ ПФУ у Львівській області. Виплату пенсії позивачу припинено з 01.06.2009 при виїзді на постійне місце проживання за кордон, що позивачем оскаржено в судах. 
За результатом п`яти судових розглядів, починаючи з 30.11.2021: справи                    №№ 380/22572/21, 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24 позивачу відновлено пенсію за віком, починаючи з 01.11.2009, проте, дотепер не виплачено в установленому законом розмірі компенсацію втрати частини доходу за затримку виплати пенсії, за період з 01.11.2009 по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, право на отримання якої позивачем встановлено судовими рішеннями у справах № 380/13093/22 від 04.11.2022 (із зміною згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023), № 380/5500/24 від 23.04.2024.
Заява позивача від 15.12.2024 в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ, підписана електронно-цифровим підписом позивача: «Про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 до теперішнього часу, з урахуванням раніше виплачених сум», листом відповідача на Веб-порталі ПФУ від 30.12.2024 № 28205-30515/З-54/8-1300/24 залишена без задоволення, з посиланням на відсутність законних підстав.
Позивач, вважає, що бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати компенсації втрати доходу у встановленому законом розмірі є протиправною, порушує її конституційне право на соціальне забезпечення у старості, що потребує судового захисту.
На думку позивача належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо проведення перерахунку та виплати позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати доходу, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати частини доходу за затримку виплати пенсії, за період з 01.01.2009 по момент фактичної виплати заборгованості з пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з таких підстав.
Вказує, що право позивача на поновлення та перерахунок пенсії за віком, починаючи з 01.11.2009, як непрацюючого пенсіонера та дитини війни, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі    № 380/13093/22, із зміною згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/11008/23, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі                     № 380/5500/24, та не підлягає повторному доведенню.
Стверджує, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання судового рішення у справі № 380/13093/22 щодо нарахування та виплати компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії з 01.11.2009, внаслідок чого позивач шість разів зверталася до судів обох інстанцій у рамках процедури суду.
Так, за заявою позивача від 02.03.2024 в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ листом відповідача 18.03.2024 № 7551-7064/З-52/8-1300/24 подано розрахунок компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009 до 01.04.2023.
З розрахунку випливає, що компенсація втрати доходу у сумі 149 416,15 грн, що виплачена позивачеві у жовтні 2023 року та березні 2024 року, розрахована як працюючій особі та без урахування підвищення до пенсії як дитини війни, від розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009 до 01.04.2023 у твердому (постійному) розмірі 610,03 грн, при загальній сумі пенсії 98 207,33 грн.
За результатом судового розгляду у справі № 380/11008/23 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, проте компенсацію втрати доходу за результатом такого перерахунку не виплачено, з посиланням на непокладання зобов`язань у судовому рішенні у справі.
За результатом судового розгляду у справі № 380/5500/24 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, як непрацюючій особі та дитині війни, з виплатою компенсації втрати доходу в сумі 17 214,26 грн від надбавки до загальної суми пенсії за результатом такого перерахунку у загальній сумі 12 630,31 грн.
Повторні звернення позивача для захисту порушеного права до судів обох інстанцій у порядку судового контролю за виконанням судових рішень у справах                        №№ 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24 - залишені без задоволення.
Позивач наголошує, що незважаючи на вичерпання всіх наданих їй законом заходів для захисту свого права, не змогла домогтися відновлення порушеного органом ПФУ права на отримання компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.11.2009 у встановленому законом розмірі та вимушена заявити новий позов у цій справі.
З довідки на Веб-порталі ПФУ про виплачену позивачу пенсію у період з 01.11.2009 до 31.12.2024 позивачу виплачено пенсію у зазначеному періоді у загальній сумі          459 677,99 грн, а компенсація втрати доходу нарахована від загального розміру пенсії 110 837,64 грн (98 207,33 + 12 630,31).
Стверджує, що відповідачем не надано докази виплати позивачу компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009, виходячи з фактично виплаченої пенсії у зазначеному періоді, та правомірності бездіяльності щодо перерахунку та виплати компенсації втрати доходу, згідно з заявою позивача від 15.12.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо неприйняття рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії за заявою ОСОБА_1 від 15.12.2024.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 апеляційні скарги    ОСОБА_1 та ГУ ПФУ у Львівській області задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 у справі          № 380/1225/25 скасовано та прийнято постанову, якою провадження у справі закрито.
03.10.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2025 відкрито касаційне провадження на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 18.12.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції зазначив, що не заперечує можливість звернення до суду з позовом щодо оцінки правомірності нарахування та виплати компенсації частини втрати доходів, однак у випадку позивачки, остання реалізувала перевірку спірної компенсації в межах процедури судового контролю у відповідних справах, за результатами якої [перевірки] постановлені судові рішення, що набрали законної сили. 
Що ж до висновку суду першої інстанції про нерозгляд заяви позивачки, то суд апеляційної інстанції вказав, що листом від 30.12.2024 № 28205-30515/3-54/8-1300/24 ГУ ПФУ у Львівській області було відмовлено у здійсненні спірної виплати з тих мотивів, що належні суми вже виплачені ОСОБА_1 . Зазначене не заперечується і позивачкою. 

ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
В обґрунтування вимог касаційної скарги представник позивача зазначає, що відповідачем до теперішнього часу не подано доказів нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів від затриманої пенсії у сумі                     348 840,35 грн (459 677,99 - 110 837,64), тому висновок суду, що відповідачем проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу з 01.11.2009 на виконання рішень у справах № 380/13093/22 та № 380/5500/24, на матеріалах справи не заснований і привів до невірного вирішення справи.
Скаржник наполягає на відмінності предмета і підстав позовів у справах                    №№ 380/22572/21, 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24 та цій справі, що виключає застосування до спірних правовідносин положень пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та свідчить про помилковість висновку суду про закриття провадження у цій справі.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, мотивований тим, що згадані представником позивача судові рішення ним виконано повністю згідно з нормами чинного законодавства, здійснено перерахунок пенсійної виплати з 01.11.2009, поновлено виплату пенсії та проведено компенсацію втрати частини доходів на визначений позивачем банківський рахунок.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою-другою статті 341 КАС України, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам скаржника, Верховний Суд виходить з такого.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою   статті 5 КАС України   кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною першою   статті 319 КАС України   передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених   статтею 238 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини першої   статті 238 КАС України   суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Закриття провадження у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм   закону   позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 9901/431/18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив із того, що спір у цій справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справах №№ 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24, остаточні рішення в яких набрали законної сили.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що хоча склад учасників у всіх перелічених вище справах є тотожним, а предмет спору в кожній з останніх так чи інакше стосується визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо проведення перерахунку та виплати позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 на момент фактичної виплати заборгованості з пенсії, однак, підстави заявлених позивачем вимог суттєво різняться.
Так, у справі № 380/13093/22 звернення до суду було обумовлено припиненням виплати пенсії з 01.11.2009 внаслідок виїзду позивача на постійне місце проживання за кордон. Саме тому позовні вимоги було сформульовано шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області відновити позивачу виплату пенсії за віком починаючи з 01.11.2009 з нарахуванням відповідних складових, в тому числі компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії.
У справі № 380/11008/23 позивач змушений був звернутися до суду бо хоча рішення про перерахунок пенсії і було прийнято, однак при здійсненні перерахунку статус позивача був необґрунтовано визначений як працююча особа, адже заявник не працює з 25.11.1990, що підтверджується записом у трудовій книжці.
У справі № 380/5500/24 позивач звернувся до суду вже з вимогами про зобов`язання відповідача змінити його статус у пенсійній справі починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком починаючи з 01.11.2009 як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем так і не було визначено статус позивача у пенсійній справі як непрацюючої особи, що впливає на розмір пенсії.
У справі № 380/13550/24 вимоги позивачем було сформульовано про визнання незаконним та скасування розрахунку розміру компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 01.11.2009 по 01.04.2023 з тих підстав, що на її вимогу 02.03.2024 відповідач листом від 18.03.2024 № 7551-7064/3-52/8-1300/24 надав представнику позивача розрахунок компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009 до 01.04.2023. Втім з розрахунку випливає, що його проведено виходячи з розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009 до 01.04.2023 у твердому (постійному) розмірі 610,03 грн та загальній сумі пенсії 98 207,23 грн, у той час як позивачу фактично нарахована та виплачувалася пенсія у зазначеному періоді у загальній сумі         234 979,50 грн.
У цій же справі предметом судового розгляду є бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати компенсації втрати доходу в установленому законом розмірі, виходячи із сум фактично виплаченої (затриманої) позивачу пенсії за віком, протиправність якої позивач мотивує тим, що з довідки на Веб-порталі ПФУ про виплачену позивачу пенсію у період з 01.11.2009 до 31.12.2024 позивачу виплачено пенсію у зазначеному періоді у загальній сумі 459 677,99 грн, а компенсація втрати доходу нарахована від загального розміру пенсії                     110 837,64 грн (98 207,33 + 12 630,31). Водночас відповідачем не надано докази виплати позивачу компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009, виходячи з фактично виплаченої пенсії у зазначеному періоді, та правомірність бездіяльності щодо перерахунку та виплати компенсації втрати доходу згідно з заявою позивача від 15.12.2024.
Представник позивача власне і мотивує касаційну скаргу тим, що відповідачем до теперішнього часу не подано доказів нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів від затриманої пенсії у сумі 348 840,35 грн     (459 677,99 - 110 837,64), тому висновок суду, що відповідачем проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу з 01.11.2009 на виконання рішень у справах         № 380/13093/22 та № 380/5500/24, на матеріалах справи не заснований і привів до невірного вирішення справи.
За такого правового регулювання та відмінності підстав спорів у вищенаведених справах, колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі та у справах №№ 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24 є тотожними.
Відповідно до частини першої   статті 353 КАС України   підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта   статті 353 КАС України).
Враховуючи наведене, а також те, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог не переглядалось, натомість апеляційний суд з порушенням норм процесуального права постановив судове рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі (постанову про закриття провадження у справі), касаційну скаргу слід задовольнити, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
З приводу клопотання скаржника про постановлення окремої ухвали колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини восьмої   статті 249 КАС України   суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень   закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що питання про постановлення окремої ухвали вирішується судом під час вирішення спору у разі наявності для того достатніх правових підстав.
Стаття 349 КАС України   визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а   статтею 353 КАС України   передбачено підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд.
Оскільки суд касаційної інстанції, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 дійшов висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду, тобто вжив процесуальних заходів, передбачених   статтею 349 КАС України, тому клопотання позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями   249, 345,   349,   353,   355,   356 КАС України, Верховний Суд

ухвалив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у справі № 380/1225/25 відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі     № 380/1225/25 скасувати. 
Справу № 380/1225/25 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                      С.М. Чиркін

                                                                                                    Я.О. Берназюк

                                                                                                    В.М. Шарапа