ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 902/90/21(902/245/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О. В. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я., 
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Грязнов В. В., судді: Розізнана І. В., Павлюк І. Ю.) від 25.06.2025 
за позовом Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд"
про стягнення 764 532 грн 53 коп. податкового боргу 
в межах справи за заявою ОСОБА_1 
про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд". 
1. Короткий зміст вимог
1.1. 03.03.2021 Господарський суд Вінницької області ухвалив відкрити за заявою ОСОБА_1 провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (далі - Боржник) за правилами Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ввести процедуру розпорядження майна Боржника, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначити розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Комлика І. С. тощо.
1.2. 06.03.2025 Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області (далі - Позивач) подало позов про стягнення з Боржника (Відповідач) 764 532 грн 53 коп. податкового боргу, що утворився в результаті самостійно задекларованого Відповідачем, однак не сплаченого ним грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, а також відповідно до картки особового рахунку платника податків за Відповідачем також обліковується заборгованість зі сплати адміністративних штрафів та інших санкцій. 
1.3. 10.03.2025 Боржника визнано банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Боржника арбітражного керуючого Багінського А. О. тощо.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. 22.04.2025 Господарський суд Вінницької області за результатами розгляду в межах справи про банкрутство Боржника позову ДПС про стягнення з Боржника (Відповідач) податкового боргу в сумі 764 532 грн 53 коп. вирішив задовольнити цей позов: стягнути з Відповідача на користь держави 764 532 грн 53 коп. податкового боргу, а також 11 467 грн 99 коп. судового збору за подання до суду позовної заяви. 
2.2. Судове рішення мотивоване доведенням доказами у справі та обґрунтованості заявленого до стягнення Позивачем податкового боргу та відсутністю доказів сплати Відповідачем цього боргу, який слід кваліфікувати як борг, що виник після відкриття провадження у справі про банкрутство Відповідача, а тому відповідає вимогами поточного кредитора. 
3. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
3.1. 25.06.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд за результатам розгляду апеляційної скарги ліквідатора Боржника арбітражного керуючого Багінського А. О. постановив про задоволення такої скарги, зміну рішення Господарського суду Вінницької області від 22.04.2025 шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови та стягнення з Позивача на користь Відповідача 13 762 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
3.2. Судове рішення щодо підстав для зміни мотивів рішення місцевого суду мотивоване неправильністю мотивів рішення суду першої інстанції в частині кваліфікації стягненої суми податкового боргу Відповідача як таких, що відповідають вимогам поточного кредитора, тоді як невиконане Боржником зобов`язання сплатити спірну суму податкового боргу виникло у 2017 році (штрафні санкції) та у 2019 (податку на доходи фізичних осіб, військового збору, які нараховувались у зв`язку з виплатою Боржником заробітної плати), тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, а тому кваліфікуються як вимоги конкурсного кредитора.
4. Встановлені судами обставини
4.1. До складу заявлених до стягнення грошових вимог входять:
- податок на доходи фізичних осіб в сумі 703 931 грн 98 коп., з яких: 470 063 грн 41 коп. основного платежу, 140 285 грн 06 коп. штрафної санкції, 93 583 грн 51 коп. пені; 
- 3 060 грн 00 коп. штрафна санкція ;
- військовий збір в сумі 57 540 грн 55 коп., з яких: 35 667 грн 81 коп. основний платіж, 11 193 грн 52 коп. штрафна санкція, 10 679 грн 22 коп. пеня.
4.2. Згідно з картками особового рахунку Боржника як платника податків та наданого Позивачем детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги від 26.03.2024 № 0009780-1306-0232 за Відповідачем обліковується податкова заборгованість, а саме :
- податок на доходи фізичних осіб в сумі 703 931 грн 98 коп. (донараховано пені за актом перевірки з ПДФО/Військового збору (акт поточного року), податкове повідомлення-рішення (форма Д) № 0023212406 від 31.01.2024 за актом про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства № 422/02-32-07-11/30870553 від 10.01.2024), з яких: 470 063 грн 41 коп. - основний платіж, 140 285 грн 06 коп. - штрафна санкція, 93 583 грн 51 коп. - пеня;
- 3 060 грн 00 коп. - штрафна санкція (донараховані штрафні санкції за актом перевірки (поточний рік), податкове повідомлення-рішення (форма ПС) № 0157020711 від 19.10.2023, податкове повідомлення-рішення (форма ПС) № 0022530711 від 31.01.2024);
- військовий збір в сумі 57 540 грн 55 коп. (донараховано пені за актом перевірки з ПДФО/Військового збору (акт поточного року), податкове повідомлення-рішення (форма Д) № 0023302406 від 31.01.2024 згідно з актом про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства № 422/02-32-07-11/30870553 від 10.01.2024), з яких: 35 667 грн 81 коп. - основний платіж, 11 193 грн 52 коп. - штрафна санкція, 10 679 грн 22 коп. - пеня.
4.3. Матеріали справи містять копії податкової вимоги від 26.03.2024 № 0009780-1306-0232 та податкових повідомлень-рішень, а саме: № 0023212406 від 31.01.2024, № 0023262406 від 31.01.2024, № 0157020711 від 19.10.2023, № 0022530711 від 31.01.2024, № 0023152406 від 31.01.2024, № 0023302406 від 31.01.2024, які зазначені у описаних вище картках особового рахунку платника податків Відповідача.
4.4. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується жодною з сторін, що зазначені вище податкові повідомлення-рішення, направлялись Відповідачу за податковою адресою: вул. Завод-ська, буд.1, с. Северинівка, Жмеринський р-н, Вінницька обл.
Матеріали справи не містять, а сторонами не надано суду доказів оскарження таких повідомлень в судовому порядку.
4.5. На виконання норм Податкового кодексу України, Позивач направляв Відповідачу податкову вимогу № 0009780-1306-0232 від 26.03.2024.
4.6. Акт документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, № 422/02-32-07-11/30870553 складений 10.01.2024.
4.7. Суд першої інстанції в основу рішення поклав надані Позивачем довідки про суму заборгованості Відповідача станом на 03.03.2025.
4.8. Відповідач виплачував заробітну плату (або інші оподатковувані доходи) своїм працівникам у 2019 році (про що деталізовано в Акті перевірки та розрахунках до ППР).
4.9. Відповідно до Акту податкової перевірки доходи фізичним особам (заробітна плата) практично перестала виплачуватись із травня 2020 року. Загальна сума виплат доходів фізичним особам за цей період склала 61 336 грн 62 коп.
4.10.  Нарахований Позивачем як податковим органом Відповідачу як платнику податку штраф пов`язаний з невиконанням обов`язків, що стосувалися діяльності до 03.03.2021, а несплата податків відбулася переважно у 2019 році.
5. Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.1. 14.07.2025 Позивач подав касаційну скаргу, в якій, з урахуванням поданої 12.08.2025 на виконання ухвали Суду від 06.08.2025 заяви про усунення недоліків касаційної скарги, просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Вінницької області від 22.04.2025.
6. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
6.1. Згідно з аргументами Позивача в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки апеляційний суд неправильно застосував норму підпункту 175 пункт 1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не врахувавши при цьому висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19, від 08.08.2023 у справі № 908/1954/21, від 17.01.2024 у справі № 903/51/20 щодо дати виникнення податкового боргу як узгодженого грошового зобов`язання Боржника у розумінні статті 1 КУзПБ.
7. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7.1. Аргументи ліквідатора Боржника арбітражного керуючого Багінського А. О. у відзиві на касаційну скаргу, у яких ця особа заперечує аргументи в касаційній скарзі з підстав, що загалом аналогічні мотивами в оскаржуваній постанові, зводяться до:
- помилкового висновку Позивача про поточний характер вимог до Боржника за його зобов`язанням сплатити спірну суму податкового боргу;
- пріоритету застосування спеціальних положень КУзПБ над загальними нормами ПК України у вирішенні питання щодо виникнення у боржника зобов`язання зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів); 
- недобросовісності поведінки Позивача у справі про банкрутство Боржника, у якій Позивач на підставі того ж самого акта перевірки діяльності Боржника та податкових повідомлень-рішень від 31.01.2024, але щодо заборгованості з іншого податку звернувся із заявою про визнання відповідних вимог як конкурсного кредитора.
8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо конкурсного та поточного характеру вимог податкового органу у справі про банкрутство 
8.1. Суди встановили, що предметом спору став податковий борг, визначений Позивачем як податковим органом Відповідачу як платнику податку та вимоги про стягнення якого заявлені у цій справі у межах справи про банкрутство Боржника (Відповідача) як вимоги поточного кредитора.
8.2. За змістом положень частин першої та п`ятої статті 41 КУзПБ дія мораторію на задоволення вимог кредиторів (тобто зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)) не поширюється на вимоги поточних кредиторів.
Тобто, з урахуванням приписів частини другої статті 7 цього Кодексу (щодо вирішення господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник) під час здійснення провадження у справі про банкрутство допускається стягнення (у тому числі за наслідками вирішення судом відповідного спору) за вимогами поточного кредитора до боржника. 
У зв`язку з цим Суд звертається до правил розмежування вимог до боржника у справі про банкрутство на конкурсні та поточні, які визначені КУзПБ.
8.3. Згідно з приписами статті 1 цього Кодексу конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тож правова регламентація класифікації кредиторів на конкурсних і поточних передусім ґрунтується на факті відкриття провадження у справі про банкрутство. 
8.4. Для розмежування вимог кредиторів як таких, що виникли до або після відкриття провадження у справа про банкрутство, зокрема слід звернутися до наданого в статті 1 КУзПБ терміна "грошове зобов`язання", що застосовується у відносинах неплатоспроможності та визначається як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
За змістом наведених положень статті 1 КУзПБ до грошового зобов`язання боржника перед відповідним кредитором (умов, підстав та моменту виникнення зобов`язання) застосовуються правила, що регулюють відповідні правовідносини між кредитором та боржником залежно від їх змісту та правової природи.
Таким чином надане законодавцем у статті 1 КУзПБ визначення терміну "грошове зобов`язання", що застосовується у відносинах неплатоспроможності, загалом означає комплекс різноманітних, встановлених законом у відповідних сферах господарювання підстав, за яких у боржника виникає зобов`язання сплатити певну грошову суму.
8.5. Отже суд, вирішуючи спір щодо стягнення з боржника податкового боргу (визначеного за результатами самостійно задекларованих, однак не сплачених боржником як платником податків відповідних зобов`язань зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування тощо, або відповідних зобов`язань боржника, що були визначені контролюючим органом за результатами проведеної щодо боржника перевірки) має розглянути та оцінити відповідні вимоги про стягнення податкового боргу із застосуванням відповідних спеціальних норм, які регулюють правовідносини у сфері виникнення зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування тощо, тобто тих норм, які регулюють правовідносини між кредитором та боржником, у межах яких виникли заявлені податковим, іншим контролюючим органом у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника.
8.6. Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений ПК України, положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
8.7. ПК України дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
8.8. В податковому законодавстві податковий обов`язок включає в себе обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 ПК України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
В пункті 31.1 статті 31 цього Кодексу передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
8.9. Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України). 
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 54.1 статті 54, пункт 57.1 статті 57 ПК України).
У випадку, коли платник податку в установлені строки не подає декларації або дані перевірок свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань та надіслати платнику податків податкове повідомлення-рішення про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання.
8.10. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.01.2024 у справі № 903/51/20 зазначив, що для цілей кваліфікації грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні КУзПБ слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації за відповідним податком.
8.11.  Поряд з викладеним Суд зазначає, що за змістом положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 та інших положень ПК України грошове зобов`язання платника податків для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються.
Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пунктах 6.23- 6.25 постанови від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 (Провадження № 12-77гс20).
8.12.  Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє аргументи скаржника (пункт 6.1) про неправильне застосування апеляційним судом у кваліфікації заявленої спірної суми податкового боргу підпункту 175 пункт 1 статті 14 ПК України щодо дати виникнення податкового боргу як узгодженого грошового зобов`язання Боржника у розумінні статті 1 КУзПБ. (пункт 6.1), оскільки у цих аргументах скаржник помилково ототожнює виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу за правилами податкового законодавства (ПК України) з виникненням у Боржника грошового зобов`язання зі сплати відповідних податків та зборів за правилами того ж ПК України (висновки в пункті 8.10). 
8.13.  Натомість Суд також не погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації заявленої спірної суми податкового боргу як таких, що відповідають вимогам конкурсного характеру (що виникли до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника), і з висновками апеляційного суду щодо кваліфікації спірної суми податкового боргу, що відповідають вимогам поточного характеру (що виникли після відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника), оскільки суди попередніх інстанцій, кваліфікуючим відповідним чином всю суму податкового боргу, не надали оцінки наданому у справі доказу, а саме акту документальної позапланової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства від 10.01.2024 № 422/02-32-07-11/30870553 (пункт 4.6), в якому Позивач як контролюючий орган і зазначив допущені Боржником порушення порядку сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору та на підставі якого були прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення та заявлені позовні вимоги у цій справі.
А саме суди не надали оцінки відомостям в пункті 3.1.4.1.1 розділу ІІІ такого акта перевірки, які наведені у складених податковим органом таблицях та згідно з якими:
- нарахування та виплата (у разі якщо вона фактично здійснювалась) Відповідачем (Боржником) заробітної плати його працівникам припадають на період як до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника ухвалою від 03.03.2021, так і після цієї дати;
- зафіксовані контролюючим органом дати виникнення у Відповідача обов`язку сплатити відповідні суми і податку на доходи фізичних осіб, і військового збору (із зазначенням суми податку та збору за кожний відповідний період) також визначені як до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника ухвалою від 03.03.2021, так і після цієї дати.
При цьому, не надавши оцінки наведеним в акті перевірки відомостям, суди попередніх інстанцій не врахували також, а, відповідно, не дослідили та не надали оцінки тому, що визначені Позивачем згідно з наведеними в такому акті перевірки періоди, а також визначені в доданих Позивачем розрахунках податку на доходи фізичних осіб і військового збору відповідні періоди не відповідають тим періодам (датам) виникнення у Відповідача обов`язку їх сплатити, що зазначені Позивачем в таблицях в пункті 3.1.4.1.1 розділу ІІІ акта перевірки.
8.14.  У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що відповідно до відомостей в пункті 3.1.4.1.1 розділу ІІІ такого акта перевірки у Боржника виник обов`язок сплатити заявлені Позивачем суми основного платежу з податку на доходи фізичних осіб і військового збору як до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника ухвалою від 03.03.2021, так і після цієї дати.
Отже, у складі заявленої до стягнення Позивачем суми податкового боргу заявлені вимоги щодо сум основного платежу з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, які мають характер і вимог конкурсного кредитора, і вимог поточного кредитора.
8.15.  Що ж до заявлених Позивачем до стягнення у складі спірної суми податкового боргу сум штрафних санкцій та пені (пункт 4.1) Суд зазначає про таке.
Дійшовши правильного висновку про конкурсний характер частини вимог у складі заявленої Позивачем до стягнення з Відповідача заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору (пункт 8.14 цієї постанови), апеляційний суд між тим не врахував правила застосування (нарахування) штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) тих зобов`язань Боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство.
8.16.  Так, застосування відповідальності у сфері оподаткування в окремих передбачених законом випадках має обмеження та заборони.
Враховуючи, що у складі заявленого до стягнення з Відповідача податкового боргу визначені штрафні санкції та пеня за порушення податкового законодавства щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що мали місце до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника (Відповідача), однак відповідні порушення встановлені згідно з актом перевірки від 10.01.2024 та відповідні нарахування (згідно з податковими повідомленнями-рішеннями) зроблені вже після відкриття такого провадження ухвалою від 03.03.2021 (пункти 1.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.6), Суд вважає за необхідне звернутися до особливих наслідків відкриття провадження у справі про банкрутство.
8.17.  Наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство передбачені спеціальним законом з питань банкрутства, а саме КУзПБ, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 звертав увагу, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, зокрема і з його кредиторами (аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).
8.18.  Особливим наслідком відкриття провадження у справі про банкрутство є запровадження судом з відкриттям такого провадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (частина друга статті 41 КУзПБ).
За визначенням законодавця мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина перша статті 41 цього Кодексу).
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина третя статті 41 КУзПБ).
Окремо в частині п`ятій цієї статті однак застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
8.19.  У застосуванні наведених положень Суд зазначає, що встановлена наведеними нормами заборона на застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань у сфері оподаткування, зокрема і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, що співпадає з днем відкриття судом провадження у справі про банкрутство боржника), тобто на зобов`язання, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом, і не поширюється на поточні зобов`язання боржника (зобов`язання, які виникли після цієї дати).
8.20.  Велика Палата Верховного Суду постановою 16.09.2020 у справі № 826/3106/18 (провадження №11-1272апп19) підтвердила вже сформовану Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.10.2019 в адміністративній справі № 2340/4157/18 правову позицію щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на поточні зобов`язання боржника (зобов`язання, які виникли після введення мораторію). У пункті 61 постанови від 16.09.2020 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Сталість наведеної позиції підтверджується висновками, сформульовані у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 420/9124/20 (адміністративне провадження № К/9901/37393/21) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 та від 16.09.2020 у справі № 826/3106/18 хоча і щодо застосування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у питанні застосування протягом мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідальності боржника у вигляді штрафних санкцій, однак які (висновки) є також прийнятними для вирішення у спірних правовідносинах аналогічного питання із застосуванням відповідних положень КУзПБ (про мораторій на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство).
8.21.  Враховуючи викладене, та встановлені судами обставини щодо виявлених контролюючим органом (Позивачем) за результатами проведеної 10.01.2024 перевірки діяльності Відповідача допущених ним порушень податкового законодавства щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобов`язання з яких виникли як до, так і після відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника (Відповідача), (пункти 1.1, 4.1, 4.6-4.10, а також висновки в пункті 8.14), Суд доходить висновку, що апеляційний суд, між тим не врахував визначену законодавцем згідно з КУзПБ (а саме через мораторій на задоволення вимог кредиторів) заборону на застосування санкцій за порушення, що мали місце до відкриття провадження у справі про банкрутство. А тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо правомірності нарахування (визначення) податковим органом після відкриття провадження у цій справі про банкрутство та стягнення з Відповідача нарахованих на відповідні податкові зобов`язання, що мають конкурсний характер, штрафних санкцій та пені, тоді як відповідні штрафні санкції (пеня) вже не можуть бути застосовані (нарахована) до Позивача після відкриття цієї справи про його банкрутство. 
8.22.  Крім викладеного, щодо порядку вирішення спорів та розгляду судом у справі про банкрутство вимог конкурсного та поточного кредитора Суд зазначає про таке.
8.23.  Виходячи з приписів статті 41 КУзПБ щодо наслідків введення у справі про банкрутство мораторію на задоволення вимог кредиторів, під час здійснення провадження у справі про банкрутство допускається стягнення (у тому числі за наслідками вирішення судом відповідного спору) за вимогами поточного кредитора до боржника (висновки в пункті 8.2). 
Тоді як конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 45 КУзПБ).
А тому, на ту частину вимог (про стягнення суми основного платежу з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, та нарахованих штрафних санкцій та пені), обов`язок зі сплати яких у Відповідача (Боржника) виник до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника ухвалою від 03.03.2021, поширюються правила частини першої статті 45 КУзПБ щодо обов`язку звернутись із заявою із вимогами до боржника. 
8.24.  Водночас, враховуючи, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та оскаржуваної постанови - апеляційним судом, у справі про банкрутство Боржника суд вже прийняв постанову від 10.03.2025 про визнання Боржника банкрутом (пункт 1.3 цієї постанови), Суд зазначає, що згідно з положеннями частин першої, третьої, п`ятої статті 59 та частини четвертої статті 60 КУзПБ:
- з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав;
- з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України;
- заява з вимогами поточного кредитора має відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 45 цього Кодексу.
- у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.
8.25.  Тож, враховуючи дати ухвалення у цій справі оскаржуваної постанови (червень 2025) та зміненого нею рішення місцевого суду (квітень 2025), суди вирішили спір про стягнення з Боржника податкового боргу тоді, коли у справі про банкрутство щодо Боржника вже змінився правовий режим на процедуру ліквідації, в межах якої спори про стягнення з Боржника заборгованості (в тому числі за вимогами поточного кредитора) за правилами частини другої статті 7 КУзПБ (висновки в пункті 8.2) вже не вирішуються. Тоді як на такі вимоги кредитора поширюються процедура та правила звернення із заявою з грошовими вимогами до боржника (частина четверта статті 60 КУзПБ). 
8.26.  Однак суди, ухвалюючи і оскаржувану постанову, і змінене нею рішення в частині кваліфікації податкового боргу, суму якого було заявлено до стягнення у спірних правовідносинах, наведеного не врахували, дійшовши помилкового висновку про наявність підстав для вирішення у цій справі по суті спору із задоволенням вимог Позивача щодо заявленої ним до стягнення з Відповідача (Боржника) суми заборгованості з податкового боргу, що, між тим, суперечить вимогам частини четвертої статті 60 КУзПБ щодо наслідків ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та порядку розгляду і вирішення на цій стадії провадження у справі про банкрутство спорів щодо заборгованості боржника за вимогами кредиторів, а саме шляхом подання заяви про визнання грошових вимог до боржника.
8.27.  Відповідно ж до положень частини четвертої статті 7 КУзПБ у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.
8.28.  Враховуючи викладене, за відсутності правового регулювання щодо процесуальних наслідків вирішення в процедурі ліквідації боржника спору про стягнення з боржника заборгованості, ініційованого кредитором без звернення із відповідною заявою про визнання грошових вимог, Суд, виходячи з наведених приписів частини четвертої статті 7 КУзПБ, доходить висновку про необхідність залишення без розгляду позову у цій справі.
8.29.  Дійшовши цього висновку, Суд погоджується з вимогами та аргументами скаржника (пункти 5.1, 6.1) в тій частині, в якій він зазначив про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду; тоді як в іншій частині вимоги та аргументи касаційної скарги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження. 
8.30.  У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 5 частини першої статті 308 та статті 313 ГПК України Суд доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а скасуванню - і оскаржувана постанова апеляційного суду, і змінене нею рішення, із залишенням без розгляду позову у цій справі про стягнення з Боржника (Відповідач) 764 532 грн 53 коп. податкового боргу. 
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 313, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області задовольнити частково.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 та рішення Господарського суду Вінницької області від 22.04.2025 у справі № 902/90/21 (902/245/25) скасувати.
3. Позов Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" 764 532 грн 53 коп. податкового боргу у справі № 902/90/21 (902/245/25) залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О. В. Васьковський
Судді В. Г. Пєсков
В. Я. Погребняк