П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/1996/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року (суддя Білостоцкий О.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 10.10.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та нарахування різниці грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

22.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ), в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати п. 2.4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №837-ОС від 18.12.2024 року про призначення полковника ОСОБА_1 (П-004805) заступником коменданта першої прикордонної комендатури швидкою реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, звільнивши з посади заступника начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати п. 1.1 наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.12.2024р. №1749-ОС про зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення полковника ОСОБА_1 (П-004805) на посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити полковника ОСОБА_1 (П-004805) на посаді заступника начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_1 , включити до списків особового складу та всіх видів забезпечення з дня, наступного за днем звільнення та виключення;
- звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення полковника ОСОБА_1 на посаді заступника начальника оперативного ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання обов`язків на посаді заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону за період з 10.01.2025 року по дату винесення рішення судом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 та увалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
На думку апелянта наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18 грудня 2024 року №837-ОС та всі похідні від нього накази начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.12.2024р. №1749-ОС, від 11.01.2025р. №35-ОС видані з порушенням вимог Положення №1115/2009, оскільки не дотримано умов та порядку переміщення по службі, не враховано рівень професійної компетентності, напрям підготовки та освітньо-кваліфікаційний рівень військовослужбовця. Вказане призначення є незаконним, неправомірним, необґрунтованим, несправедливим, упередженим, таким, що порушує конституційні права апелянта та гарантії, оскільки посада, на яку його призначили, на 8 тарифних розрядів нижча, згідно п. 94 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 року, а підстави, передбачені пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009, які встановлюють призначення на нижчу посаду, відсутні. Отож, без будь-яких дисциплінарних стягнень чи проступків на полковника ОСОБА_1 накладено приховане покарання у вигляді пониження в посаді, що порушує його конституційні права, передбачені ст. ст. 24, 28 Конституції України та є приниженням честі та гідності.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, полковник ОСОБА_1 проходить військову службу в органах Державної прикордонної служби України з 24.07.2002 року по теперішній час (т. 2 а.с. 103-106).
07.11.2024 року позивач подав на розгляд начальнику Східного регіонального управління рапорт щодо призначення його на вакантну посаду начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) (т. 1 а.с. 122).
Відповідно до розпорядчої резолюції начальника регіонального управління зазначений рапорт було визначено розглянути на засіданні атестаційної комісії, що також підтверджується знімком з екрану з системи електронного документообігу Державної прикордонної служби України,
13.11.2024 року за результатами розгляду рапорту позивача атестаційна комісія проголосувала проти підтримання пропозиції щодо призначення офіцера, що підтверджується витягом з протоколу №33 засідання атестаційної комісії східного регіонального управління від 13.11.2024 року (т. 1 а.с. 106).
В подальшому, за твердженням представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальником регіонального управління начальнику НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону було визначено завдання щодо розгляду питання про призначення позивача на посади у вказаному органі охорони державного кордону, у результаті чого на адресу регіонального управління надійшло донесення, відповідно до змісту якого керівництво загону клопотало про переміщення позивача для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України з одночасним призначенням на посаду першого заступника коменданта – начальника штабу другої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) (граничне військовою посадою – "підполковник", 34 т.р.).
Зазначене донесення було розглянуто на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 04.12.2024 року, внаслідок чого атестаційна комісія проголосувала про підтримання клопотання начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01.12.2024 року про призначення позивача (граничне звання за посадою - підполковник, 41 т.р.) на посаду першого заступника коменданта – начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (підполковник, 34 т.р.), що підтверджується витягом з протоколу №36 засідання атестаційної комісії східного регіонального управління від 04.12.2024 року (т.1 а.с.105).
Водночас, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято інше рішення, а саме згідно п. 2.4 витягу із наказу від 18.12.2024 року №837-ОС було призначено по НОМЕР_2 мобільному прикордонному загону полковника ОСОБА_1 на посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення (як встановлено судом граничне звання - підполковник, 33 т.р.), звільнивши з посади заступника начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_1 , згідно з абз. 2 п. 310 Положення (т. 1 а.с. 104).
Відповідно до п. 1.1 витягу із наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.12.2024 року №1749-ОС позивача було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 27.12.2024 року (т. 1 а.с. 183).
Згідно п. 4.1 витягу із наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.01.2025 року №35-ОС позивач вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 10.01.2025 року (т. 1 а.с. 180).
Не погоджуючись із призначенням на посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення, та вважаючи таку посаду на 8 тарифних розрядів та 2 ступені управління нижче, ніж була посада у ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність спірних наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №837-ОС від 18.12.2024 року та начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону №1749-ОС від 28.12.2024 року (в частинах, що стосуються позивача). Зазначені рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, добросовісно, розсудливо та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону №2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі– Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі – Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.
На підставі п. 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до положень Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 №661-VI (далі – Закон №661-VI) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про Державну прикордонну службу України" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 року (далі по тексту – Положення №1115/2009).
Відповідно до п.12 Положення №1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється:
- у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;
- за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військоволікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;
- за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;
- на особисте прохання військовослужбовця;
- у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;
- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;
- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;
- у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;
- у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.
У розумінні пункту 94 Положення №1115/2009 нижчою вважається посада, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший тарифний розряд (посадовий оклад).
Відповідно до п. 123 Положення №1115/2009 військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.
Переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім визначених випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.
Пунктом 310 Положення №1115/2009 передбачено, що в особливий період просування військовослужбовців по службі може здійснюватися без дотримання вимог пунктів 97 та 98 цього Положення.
Призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.
Ураховуючи, що приписи абз. 2 цього пункту положення не містять виключень із умов призначення на посади, що встановленні пунктом 93 Положення №1115/2009, колегія суддів вважає, що системний аналіз вищенаведених норм права у взаємному зв`язку свідчить, що у воєнний час допускається призначення військовослужбовців на нижчі, не більше ніж на один ступінь, посади без згоди цих військовослужбовців, виключно у разі наявності підстав, передбачених підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009.
Як вже зазначалося вище, підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009 визначений виключний перелік підстав призначення військовослужбовців на нижчі посади, серед яких наявні як ті, за якими необхідна згода військовослужбовців, так і ті, за якими призначення відбувається за рішенням начальника, без їх згоди (а саме, за результатами атестації; реалізація дисциплінарного стягнення; неможливості залишення військовослужбовця на посаді, якому призначено покарання у вигляді службового обмеження; виникнення обставин абзацу 1 пункту 111 Положення).
Як встановлено судом першої інстанції та визнається відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, атестаційна комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) проголосувала про підтримання клопотання начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01.12.2024 року про призначення позивача (граничне звання за займаною посадою - підполковник, 41 т.р.) на посаду першого заступника коменданта – начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (граничне звання за цією посадою - підполковник, 34 т.р.), тобто на нижчу посаду з підстав службової необхідністю – потребою в укомплектуванні новоствореного НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону ("Гвардія наступу") досвідченими офіцерами в умовах воєнного стану.
Оскільки підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009 така підстава для призначення на нижчу посаду, як укомплектування підрозділу прикордонного загону не передбачена, колегія суддів дійшла висновку, що призначення позивача на нижчу посаду відбулось за відсутності правових підстав для такого призначення.
Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах діяв протиправно.
Поряд з цим слід додати, що Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут).
Статтею 28 Статуту, дія якого поширюється зокрема і на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Єдиноначальність - принцип управління, за яким керівникові надаються широкі управлінські повноваження при персональній відповідальності за результати роботи.
Разом з цим, статтею 36 Статуту встановлено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Тобто, приймаючи відповідні рішення або накази керівник має керуватися виключно нормами чинного законодавства та не допускати протиправних наслідків прийняття таких рішень (наказів).
З огляду на встановлені обставини у даній справі, а саме відсутність передбачених підпунктом 6 пункту 93 та пунктом 310 Положення №1115/2009 підстав для призначення позивача на нижчу посаду без його згоди, та недоведеність відповідачем правомірності та законності призначення полковника ОСОБА_1 на посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення, яка є нижчою від посади, яку він займав (заступник начальника оперативного ІНФОРМАЦІЯ_3 ), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування як протиправного оскаржуваного наказу №837-ОС від 18.12.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призначення полковника ОСОБА_1 (П-004805) заступником коменданта першої прикордонної комендатури швидкою реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, звільнивши з посади заступника начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п. 1.1 наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.12.2024р. №1749-ОС; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити позивача на посаді заступника начальника оперативного ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу різницю грошового забезпечення також підлягають задоволенню, як похідні.
Таким чином колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Резюмуючи все викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Оскільки негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави (п. 32 постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №640/19103/19), а постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення (ч. 1 ст. 325 КАС України), колегія суддів не вбачає підстав для звернення постанови суду до негайного виконання в частині поновлення полковника ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п. 2.4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №837-ОС від 18.12.2024 року про призначення полковника ОСОБА_1 (П-004805) заступником коменданта першої прикордонної комендатури швидкою реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, звільнивши з посади заступника начальника оперативного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати протиправним та скасувати п. 1.1 наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.12.2024р. №1749-ОС про зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення полковника ОСОБА_1 (П-004805) на посаду заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити полковника ОСОБА_1 (П-004805) на посаді заступника начальника оперативного відділу оперативно-військового управління (з місцем дислокації АДРЕСА_1 , включити ОСОБА_1 до списків особового складу та всіх видів забезпечення з дня, наступного за днем звільнення та виключення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити полковнику ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання обов`язків на посаді заступника коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону за період з 10.01.2025 року 17 грудня 2025
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                К.В.Кравченко

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов