Справа № 674/1918/25 
Провадження № 2/674/117/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі головуючої судді Шафікової Ю.Е., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 26103,68 грн., а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та оплату професійної правничої допомоги в сумі 11200,00 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що 31 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк») та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір №TDB.2021.0022.25135 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Сторони погодили всі істотні умови, в тому числі, у п.4 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, сторони узгодили конкретні умови, на яких відбувалось кредитне обслуговування Банком рахунку Клієнта, зокрема: розмір ліміту кредитної лінії; тип та розмір процентної ставки за користування Кредитом, зокрема на пільговий період (у разі його наявності); розмір обов`язкового мінімального платежу; строк сплати обов`язкового мінімального платежу; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок Клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Відповідачка здійснювала користування грошовими коштами, проте свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією не виконала. Станом на 03.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 26103,68 грн., з яких заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) 9238,83 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 16864,85 грн. 
В подальшому 03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом, №GFD001-UA-20240618-01260 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № TDB.2021.0022.25135.
27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідачки за зазначеним кредитним договором.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Єврокредит» за кредитним договором №TDB.2021.0022.25135 у розмірі 26103,68 грн.
Неможливість в досудовому порядку врегулювати спір, наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
12 листопада 2025 року від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Савченко Я.В. надійшов відзив, згідно якого вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Зокрема представник відповідачки вказує, що позивач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував факт надання позивачці кредитних коштів, а також правомірність і дійсність переходу права вимоги саме до позивача, що свідчить про необгрутованість та безпідставність заявлених вимог. Представник відповідачки у відзиві зазначає, що жодного первинного документа, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на рахунок позивачки або їх отримання, позивачем не надано. 
Крім того, представник відповідачки подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
14 листопада 2025 року від представника позивача надійшли заперечення щодо застосування строків позовної давності, заяву представника відповідача вважають безпідставною та необгрунтованою. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263 та 264 ЦК України.
Згідно із Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30.06.2023 року.
Законом України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». 
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, запроваджено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася. Воєнний стан, який запроваджено в Україні 24.02.2022 року, наразі не припинено та не скасовано.
З 30.01.2024 року, перебіг позовної давності призупинявся на період дії воєнного стану. Зокрема, Законом України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було змінено п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». 
У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 року по справі № 383/1645/23 щодо позовної давності зазначено про те, що строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні. Позовна давність для пред`явлення позовних вимог на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.
14.05.2025 року Верховна Рада України ухвалила Закон № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким було виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказаний Закон набрав чинності з 04.09.2025 року (через три місяці з дати опублікування). Тобто, із 04.09.2025 року було поновлено відлік строку позовної давності. Враховуючи, що строк позовної давності було продовжено на період дії карантину та воєнного стану, фактично, строк позовної давності не протікав з березня 2020 року, а, отже, у даному випадку навіть не розпочався. Якщо порушення зобов`язання виникло вже в період карантину чи воєнного стану, то після набрання чинності Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» строк позовної давності тільки почне відраховуватись. Тож, загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за Кредитним договором № TDB.2021.0022.25133 від 31.08.2021 року тільки почала відлік після 04.09.2025 року. 
Тобто, позивачем не пропущений строк позовної даності з часу виникнення у нього права вимоги за означеним Кредитним договором і до цього часу, а отже заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою.
17 листопада 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідно позивач не погоджується з твердженнями представника відповідачки, вважає їх необгрунтованими, безпіставними. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначає, що позивачем нібито не надано доказів переходу права вимоги до відповідачки. Проте, відповідачка нічим не обґрунтовує свою позицію, не наводить жодних доводів чи посилань на чинне законодавство. Цей аргумент зводиться до одного речення, але чому саме так вважає відповідач – незрозуміло. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» є правонаступником Акціонерного товариства «Мегабанк» за кредитними договорами, укладеними з клієнтами (фізичними особами) про надання споживчих кредитів. До Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» перейшло, зокрема, і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № TDB.2021.0022.25133 від 31.08.2021 року. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що, начебто позивачем не було надано доказів заборгованості у відповідача. Розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором був розрахований у відповідності до умов кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку відповідачки, які відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. 31.08.2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено Заява-Договір № TDB.2021.0022.25133 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір. Всі вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банка і Клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття Клієнтом пропозиції Банку згідно ст. ст. 641, 644 ЦК України.
Згідно з п. 1 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, підписанням Заяви - Договору Клієнт беззастережно підтвердив, зокрема: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиція АТ «Мегабанк» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com., - згоду з умовами Договору, а також положення усіх Додатків до нього; укладання з Банком шляхом приєднання до Договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини договору, а саме цієї Заяви – Договору, підписанням якої Клієнт приєднується до Договору в цілому. Сторони погодили і Клієнт своїм підписом підтвердив, що ця Заява - Договір, Договір з Додатками (в тому числі, Тарифи, тощо) у сукупності складають єдиний Договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах Договору (пп. 1 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Також Клієнт своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору (з урахуванням публічної частини Договору, яка розміщена на офіційному сайті Банку www.megabank.ua та/або в мережі інтернет www.todobank.com.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (п п. 3 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). За умовами п. 8 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання Заяви - Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмежною. У пункті 4 Договору сторони узгодили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. У матеріалах справи наявні виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачкою умов Кредитного договору. Виписки по особовому рахунку є первинними документами та підтверджують наявність заборгованості, у тому числі, за відсотками. Тобто, Позивач на підтвердження суми заборгованості відповідачки за Кредитним договором надав належні, допустимі, достовірні та достатні докази. 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги задовленню не підлягають з огляду на наступне. 
За змістом позовних вимог слідує, що 31 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк») та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір №TDB.2021.0022.25135 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Сторони погодили всі істотні умови, в тому числі, у п.4 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, сторони узгодили конкретні умови, на яких відбувалось кредитне обслуговування Банком рахунку Клієнта, зокрема: розмір ліміту кредитної лінії; тип та розмір процентної ставки за користування Кредитом, зокрема на пільговий період (у разі його наявності); розмір обов`язкового мінімального платежу; строк сплати обов`язкового мінімального платежу; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. Банк свої зобов`язання перед Клієнтом за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок Клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Відповідачка здійснювала користування грошовими коштами, проте свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією не виконала. Станом на 03.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 26103,68 грн., з яких заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) 9238,83 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) 16864,85 грн. 
В подальшому 03 вересня 2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом, №GFD001-UA-20240618-01260 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № TDB.2021.0022.25135.
27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідачки за зазначеним кредитним договором.
Відповідачка свої зобов`язання по договору належним чином не виконала, внаслідок чого має прострочену заборгованість 26103,68 грн. (9238,83 грн. - тіло кредиту, 16864,85 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом. 
На підтвердження факту укладання кредитного договору позивач надав суду заяву-договір №TDB.2021.0022.25133 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank Акціонерного Товариства «Мегабанк», який укладено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_2 ; договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року; договір №1/2 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року; витяг до додатку №1 до договору №1/12 про відступлення прав вимоги, укладного 27 грудня 2024 року, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників ОСОБА_2 є боржником за кредитним договором №TDB.2021.0022.25133 від 31.08.2021 року сума заборгованості 26660,34 грн., з якийх основний борг 9512,07 грн., відсотки 17148,27 грн. 10000 грн., виписку по особовим рахункам з 31.08.2021 по 02.12.2022 на ОСОБА_2 ; виписку по особовим рахункам з 03.12.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_2 . Всі документи надані на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не на відповідчку по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.
Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Відповідно до ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Разом з тим, доказів про надіслання відповідачці ОСОБА_1 пропозиції (оферти) про намір укладення Заяви - Договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії позивач не надав, отже відсутні підстави вважати підтвердженою обставину укладення вище вказаної заяви-договору.
Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять відомостей та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між первісним кредитором Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-Договір №TDB.2021.0022.25135 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір.
Таким чином, суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки позовні вимоги не підтвердженні жодними належними та допустими доказами.
Ухвалюючи означене рішення, суд враховує позицію, викладену у постанові КЦС ВС від 22.01.2025 у справі № 760/18179/23, де передбачено, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 
У задовленні позовуТовариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд.1, офіс 105, ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411.
Відповідач: ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 16 січня 2026 року.

Суддя          Ю. Е. Шафікова