Справа № 445/2500/24 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А. 
Провадження № 22-ц/811/2219/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Cуддів:Савуляка Р.В., 
Секретар Іванова О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №445/2500/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача – стягнення сплаченого авансу, пені та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача – стягнення сплаченого авансу, пені та відшкодування моральної шкоди.
Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою аванс в сумі 24 000 грн., пеню – 43 200 грн.
В позові в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат – витрат на правничу допомогу в сумі 26 000 грн, питання про які судом не вирішене.
Додатковим рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 363,13 грн.
Додаткове рішення оскаржила позивачка ОСОБА_1 .. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення є незаконним. Адвокатом були погоджені і надані їй послуги в межах даної справи на загальну суму 26 000 грн. Надані її представником докази дозволили суду прийти до висновку, що дана справа є нескладною, в той час як справа є складною. Суд безпідставно з власної ініціативи вирішував питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомого. Судом не визначалася частка задоволених позовних вимог. Відповідач не заперечував проти вимог про відшкодування витрат на правову допомогу. З сторони відповідача не було доведено, що розмір витрат на правову допомогу, яку вона просила стягнути, є неспівмірними. Її позовна заява задоволена судом на 68,83%, тому витрати на правову допомогу мають бути стягнуті на її користь з відповідача в розмірі 17895,80 грн.
Просить скасувати додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 17895,80 грн, а також 4000 грн витрат на правову допомогу адвоката за підготовку та складання апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 24000 грн, пеню в розмірі 66240 грн та 10000 грн моральної шкоди. В позовній заяві зазначено, що сума судових витрат які позивач поніс або очікує понести у зв"язку з розглядом справи становить 10000 грн.
Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою аванс в сумі 24 000 грн., пеню – 43 200 грн.
В позові в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу долучено: копію договору №21/08/24 від 21 серпня 2024 року про надання правової допомоги адвоката, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Вербицьким О.Р.; акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19 березня 2025 року за договором про надання правової допомоги адвоката №21/08/24 від 21 серпня 2024 року; докази надсилання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з додатками ФОП ОСОБА_3 . 
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5363,16 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з тих підстав, що згадана сума коштів є достатньою, справедливою та реальною, враховуючи розмір задоволених позовних вимог та предмет спору.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Положеннями п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові – на позивача.
Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити вартість наданої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Пунктом 4 договору №21/08/24 про надання правової допомоги адвоката від 21 серпня 2024 року сторони договору погодили наступні винагороди: гонорар успіху адвоката 10000 грн за одну справу (виплачується в разі позитивного судового рішення для клієнта); підготовка та складення позову, заяви по суті справи, претензій, адвокатських запитів, тощо 1000 грн за 1 аркуш; участь в судовому засіданні суду 2000 грн за одне засідання).
Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 19 березня 2025 року до договору про надання правової допомоги адвоката №21/08/24 від 21 серпня 2024 року, загальна вартість наданих послуг становить 26000 грн, з яких: підготовка та надання претензії ФОП ОСОБА_2 від 21.08.2024 – 2000 грн, підготовка та подання скарги в ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області від 21.08.2024 – 1000 грн, підготовка та подання адвокатського запиту в АТ "Акцент-Банк" від 06.09.2024 – 1000 грн, підготовка тексту позовної заяви з оформленням розрахунків по стягненню шкоди, пені, неустойки від 25.11.2024 – 4000 грн, підготовка та подання клопотання до суду про витребування доказів від 25.11.2024 – 2000 грн, оформлення витягу з ЄДРПОУ за дорученням суду від 25.02.2025 – 1000 грн, підготовка та подання заяви до суду від 26.02.2025 про долучення додаткових доказів – 1000 грн, участь в судовому засіданні 18.03.2025 – 2000 грн, гонорар успіху адвоката згідно п.4.1.1. договору – 10000 грн.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу судом було взято до уваги, що справа, в якій ухвалюється рішення, є нескладною, обсяг наданих в ній правничих послуг полягає в складенні позовної заяви, клопотання про витребування доказів, участі в двох судових засіданнях, оформленні витягу з ЄДРПОУ, що не потребувало значної витрати часу й проведення тривалої аналітичної та/або технічної роботи, використання виключних професійних знань представника.
Суд звернув увагу, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими для суду.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18).
З урахуванням досліджених доказів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання позову, складання клопотання про витребування доказів, оформлення витягу з ЄДРПОУ та участь у одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке фактично тривало 45 хвилини), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката в сумі 26000 грн. є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Що стосується «виплати в разі позитивного судового рішення для клієнта" – гонорару успіху в розмірі 10000 грн. заявленого в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг" від 19 березня 2025 року за договором про надання правової допомоги адвоката №21/08/24 від 21.08.2024, колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство хоча і не містить визначення змісту гонорару, як «гонорар успіху», проте апеляційний суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху» саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й враховуючи також те, чи були вони розумними.
Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема ч.4-5 ст.137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.
За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та з врахуванням того, що даний спір є спором незначної складності, прийшов до правильного висновку, що з урахуванням достатності, розумності та реальності розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, з врахування пропорції розміру задоволених позовних вимог, з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 363,13 грн, понесених на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 рокузалишити без змін.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра