ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/18000/24 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2025 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не формування та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 18 830,00 грн, сплаченого згідно квитанцій №67579935 від 03.11.2023 року на суму 18 830,00 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві сформувати і подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 18 830,00 гривень, сплаченого згідно квитанцій №67579935 від 03.11.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки придбав житло вперше, відповідач безпідставно відмовив в підготовці та оформленні подання до Управління державної казначейської служби для повернення позивачу 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги (вх.№А/855/4047/25 від 24.02.2025, вх.№4138 від 24.02.2025), у яких просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Враховуючи, що апеляційні скарги є ідентичними за змістом, суд вважає за можливе вважати їх однією апеляційною скаргою.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що придбав житло вперше та при укладенні договору купівлі-продажу сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості. 
Апелянт зазначає, що при подачі позовної заяви разом із додатками надано підтвердження, що на ім`я позивача зареєстровано тільки один об`єкт нерухомого майна, про що надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо ОСОБА_1 від 10.04.2024. Відомості щодо придбання позивачем іншого нерухомого (житлового) майна відсутні. Апелянт вважає, що надав докази підтвердження, що це майно набуте ним вперше.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі.
Від Головного управління ПФУ в м. Києві 22.04.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначений відзив під час розгляду апеляційної скарги, оскільки відзив відповідачем поданий поза строком, який встановлений в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 10.03.2025.
Так, матеріалами справи підтверджується, що зазначену ухвалу суду від 10.03.2025 відповідачу доставлено до електронного кабінету 11.03.2025 року о 20:20. Клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подавалося.
Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду перш
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03.11.2023 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього договору позивач став власником квартири.
Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гапон Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 3295.
При укладенні договору позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, який становить 18 830,00 грн, що підтверджується квитанцією від 03.11.2023.
Оскільки житло позивач придбав вперше, керуючись п. 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 03.11.2023 щодо повернення помилково (безпідставно) сплачених коштів як збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, до якої додано копію квитанції, копію ордеру та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Листом від 22.11.2023 №2600-0603-8/228956 позивачу відмовлено у задоволенні заяви та повідомлено, що надані позивачем ОСОБА_1 документи (лише одна квитанція) не є повними і не свідчать про придбання житла вперше, відповідно не можна зробити висновок про помилковість сплати цього збору при посвідченні договору.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виконав вимоги підпункту пункту 15-2 Порядку № 1740 щодо подання необхідних документів для направлення подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна вперше. Таким чином, за відсутності подання документів, визначених пунктом 15-2 Порядку № 1740 у редакції Постанови № 866, суд констатував невиконання позивачем вимог, необхідних для повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного нерухомого майна, а тому відмова ГУ ПФУ у формуванні та направленні до казначейського органу подання щодо повернення позивачці суми помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі є правомірною.
Суд зазначив, що поданий позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пакет документів був недостатнім для прийняття рішення про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що відповідач обґрунтовано відмовив заявнику у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно п. 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій на виконання Закону №400/97-ВР регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740), із змінами, які внесені постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866 "Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", яка набрала чинності 26.09.2020 (далі - Постанова №866).
Згідно з п. п. 15-2, 15-3 Порядку №1740 (у редакції Постанови №866) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо, зокрема:
- право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (пп. «б»);
- особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року) (пп. «в»);
- особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (пп. «г»).
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26 вересня 2020 року визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. У зазначених положеннях пункту 15-2 Порядку № 1740 (в редакції Постанови № 866) деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не успадковувала його). Тобто, під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його успадкування.
Зі змісту пункту 15-2 Порядку № 1740 вбачається, що з 26 вересня 2020 року фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови особа може оскаржити таке рішення до суду.
Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі № 340/3681/24.
Позивачем не заперечується, що ним не подано нотаріусу відповідну заяву і документи під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири для використання привілею/пільги, позаяк питання сплати збору вирішується саме під час нотаріального оформлення правочину (укладення цивільно-правового договору).
Тобто, позивач не виконав вимоги підпункту «в» пункту 15-2 Порядку №1740 щодо подання нотаріусу відповідної заяви і документів при посвідченні договору купівлі-продажу квартири.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що внесені Постановою № 866 зміни до Порядку № 1740 не позбавляють Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві обов`язку щодо вчинення дій стосовно повернення позивачу безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що спростовує відповідні посилання відповідача у відзиві.
У цій справі позивач при посвідченні договору купівлі-продажу у нотаріуса не скористався механізмом, визначеним Порядком №1740, та звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про повернення помилково сплачених коштів.
Відповідно до фактичних обставин справи, у суду першої та апеляційної інстанції відсутня можливість встановити, з якими документи позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів, оскільки копія заяви від 03.11.2023 із поданими додатками не надана позивачем до суду.
Водночас із листа-відповіді Головного управління ПФУ в м. Києві від 22.11.2023 №2600-0603-8/228956 вбачається, що позивач, звертаючись із такою заявою надав лише квитанцію, що свідчить про не дотримання позивачем вимог Порядку №1740 щодо подачі повного пакету документів, які підтверджують факт придбання житла вперше відповідно до приписів п.15-2 Порядку № 1740 (а.с. 11).
Щодо доводів апелянта про те, що витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується реєстрація одного об`єкта нерухомого майна на ім`я позивача, колегія суддів зазначає таке.
Наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише посвідчує факт державної реєстрації за позивачем права приватної власності на об`єкт нерухомого майна.
Крім того, посилання позивача на те, що єдиним та належним доказом на підтвердження факту придбання житла вперше є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів не бере до уваги, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі вимоги та виключний перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.
Колегія суддів вважає, що подані позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи були недостатніми для прийняття рішення про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, з огляду на що відповідач обґрунтовано відмовив заявнику у формуванні подання про повернення суми сплаченого збору.
При цьому, відмова відповідача не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу ПФУ із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з додатками, передбаченими пунктом 15-2 Порядку №1740.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 25.11.2021 у справі № 280/9714/20.
Таким чином, поданий позивачем до відповідача пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення, тому відповідач цілком обґрунтовано відмовив у формуванні подання про повернення коштів з бюджету.
Суд наголошує, що наявність таких додатків є обов`язковою умовою для належного розгляду заяви та підтвердження факту придбання житла вперше.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги, а також перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки такі вимоги не дотримані позивачем та не подані до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві усі необхідні документи, визначені пунктом 15-2 Порядку № 1740, то у відповідача були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за встановлених обставин.
Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №320/18000/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова