ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/11439/25 Справа № 229/8003/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рагозіна С.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 229/8003/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Лідовська А.А.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачка – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки  ОСОБА_1  на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Рагозіною С.О. та повне судове рішення складено 25 серпня 2025року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок перебуває у її власності, та оцінюється в 99 192,00 грн. 
За станом свого здоров`я позивачка майже ходить. 
20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. 
Згідно з вказаним договором відповідачка взяла на себе зобов`язання (п. 8) забезпечувати відчужувача житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаному будинку (пп. а), забезпечувати позивачку   щоденним триразовим калорійним харчуванням - сніданок, обід і вечеря (пп. б), в разі смерті відчужувача поховати її на міському цвинтарі (п. в), надавати позивачці побутові послуги (п. г), забезпечувати відчужувача належними лікувальними засобами, згідно з рецептами лікаря (п. д), здійснювати косметичний та капітальний ремонт у вказаному будинку. Право власності на вказану будівлю в разі виконання набувачем умов договору повинно перейти до останнього після смерті відчужувача (п .9).
Відповідачка жодного разу, з часу укладення спадкового договору, не виконувала його умови. На даний час за позивачкою ніхто не доглядає і будь якої допомоги не надає. Усе по господарству вона виконує сама, ліки, продукти харчування також позивачка купує сама за власні кошти.
Позивачка вважає, що відповідачка невиконанням майнових та немайнових розпоряджень позивачки порушила умови спадкового договору, що дає право для звернення до суду з позовом про його розірвання.
Посилаючись на викладене, просила суд: розірвати спадковий договір, укладений 20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та завірений нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л., та повернути сторони в первісний стан.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано пояснення представника позивачки Мороз Н.С. про те, що фактично догляд за нею здійснюється представниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дружківської міської ради, не допитав з цього приводу відповідачку та її представника, допустивши неповноту дослідження обставин справи. Вважає, що спадковий договір має бути розірваний на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, у зв`язку з порушенням виконання його умов відповідачкою.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Штукін В.А., будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися.
09 грудня 2025 року від адвоката Штукіна В.А. на електронну пошту Дніпровського апеляційного суду надішло клопотання про проведення судового засідання, яке призначено на 14 годину 20 хвилин 09 грудня 2025 року, у режимі відеоконференції.
Частинами 5, 6 ст. 43 ЦПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 14 ЦПК України, зокрема, передбачено, що адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
Отже, клопотання адвоката Штукіна В.А. про проведення судового засідання у режимі відео конференції подана з порушенням вимог ЦПК України.
Крім того, відповідно до ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Отже, адвокатом Штукіним В.А. подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з порушенням строків, визначених ст. 212 ЦПК України.
Разом з тим, з метою забезпечення позивачці ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Штукін В.А., належного доступу до правосуддя, колегією суддів у судовому засіданні задоволено відповідне клопотання та надано доручення секретарю судового засідання здійснити запрошення адвоката Штукіна В.А. до відеоконференції.
Натомість, адвокат Штукін В.А. на з?язок не вийшов.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Штукіна В.А. в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Берзіня С.Л., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л.
Відповідно до пункту 1 вказаного спадкового договору, ОСОБА_1 (відчужувач) передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 (набувач майна) належний їй житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
В пункті 4 спадкового договору відчужувач та набувач майна оцінили це майно в цілому у сумі 99192,00 грн.
Відповідно до п.8 спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки: забезпечувати відчужувача житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаному будинку (п. а), забезпечувати позивачку   щоденним триразовим калорійним харчуванням - сніданок, обід і вечеря (п. б), в разі смерті відчужувача поховати її на міському цвинтарі (п. в), надавати позивачці побутові послуги (п. г), забезпечувати відчужувача належними лікувальними засобами згідно з рецептами лікаря (п. д), здійснювати косметичний та капітальний ремонт у вказаному будинку (п. е). 
Право власності на вказану будівлю в разі виконання набувачем умов договору повинно перейти до останнього після смерті відчужувача (п .9).
У пункті 11 спадкового договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характер фіктивної та удаваного правочину.
Сторонам договору було роз`яснено зміст статей 1302 - 1308 ЦК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачкою умов спадкового договору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Підставою для звернення до суду з даним позовом стало невиконання відповідачкою зобов`язань за спадковим договором.
Статтею 1302 ЦК України передбачено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Згідно зі статтею 1303 ЦК України відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.
Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).
Згідно зі статтею 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1308 ЦК України зазначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.  Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.  Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).
Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Так, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка  зверталася до ОСОБА_2 з повідомленням про необхідність забезпечити належне виконання умов договору, а відповідачка ухиляється від виконання договору.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактично догляд за ОСОБА_1 здійснюється представниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дружківської міської ради колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.
Так, частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову зазначила, що відповідачка не виконує умови спадкового договору. На даний час за позивачкою ніхто не доглядає і будь якої допомоги не надає. Усе по господарству вона виконує сама, ліки, продукти харчування також позивачка купує сама за власні кошти.
Докази щодо надання позивачці ОСОБА_1 соціальної допомоги Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дружківської міської ради були надані лише до суду апеляційної інстанції та такими обставинами позовні вимоги не обґрунтовувались.
Отже, позивачка ОСОБА_1 скористалася своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надала до суду першої інстанції доказів отримання соціальної допомоги Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дружківської міської ради, як і не обґрунтовувала такими обставинами свої позовні вимоги.
Надаючи такі докази до суду апеляційної інстанції, позивачка, у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України, не навела виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для прийняття вказаного доказу, як належного та допустимого.
Крім того, факт надання такої допомоги взагалі не свідчить про ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання спадкового договору, а лише підтверджує наявність у ОСОБА_1 договірних відносин із Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дружківської міської радищодо надання соціальних послуг з установленням диференційованої плати, а тому не має правового значення для вирішення даного спору.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який, врахувавши зміст спадкового договору, визначені ним обов`язки набувача, дійшов правильного висновку про відсутність встановлених законом підстав для розірвання спадкового договору.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, як безпідставна та необґрунтована, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: