ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2680/25  Номер провадження 22-ц/814/392/26	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради 
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року, ухвалене суддею Сініциним Е.М.
по справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, 

В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» надає послуги з обслуговування будинків м. Полтави, в тому числі будинку АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , але свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг не виконують, внаслідок чого за період з 01.04.2012 по 31.01.2025 утворилася заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 9249,24 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року у задоволенні позову Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, позивачем не додано розрахункових документів на підтвердження фактичного надання та отримання послуг з утримання будинку, відсутні чіткі розрахунки щомісячних нарахувань заборгованості за надані послуги, перелік таких послуг, їх обсяг, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи містяться належні, достатні та допустимі докази на підтвердження невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати за надані позивачем послуги, зокрема розрахунок нарахувань та надходжень по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
Зазначено, що відповідачами не оспорюється факт споживання вказаних послуг, доказів ненадання або неналежного надання позивачем житлово-комунальних послуг ними не долучено.
Здійснюючи періодичні оплати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідачі фактично визнають борг та обов`язок оплати вказаних послуг, що в свою чергу перериває строк позовної давності та свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.04.2012 по 31.01.2025.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради надає послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території АДРЕСА_1 , за затвердженим рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 50 від 20.02.2008 року та рішенням № 68 від 04.04.2018 року вичерпним Переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановленими тарифами (а.с. 11-16).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» від 12.02.2025 № 157 (а.с. 22).
За вказаною адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку нарахувань та надходжень по особовому рахунку № НОМЕР_1 внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку з оплати наданих позивачем послуг виникла заборгованість за період з 01.04.2012 по 31.01.2025 у сумі 9249,24 грн. (а.с. 18-21).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про їх необґрунтованість, з огляду на відсутність доказів надання даних послуг. 
Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг належить, зокрема житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Ця послуга включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Частинами другою - четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 50 від 20.02.2008, КП «ЖЕО № 2» було визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та затверджено вичерпний Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлено середні тарифи на них. 
Вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_2 становила 57,50 грн. (0,886 грн. ? 64,90 м? загальної площі квартири).
Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 68 від 04.04.2018 для КП «ЖЕО № 2» встановлено: 1) перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, мінімально необхідний для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків та прибудинкової території; 2) періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку по АДРЕСА_3 .
З 01.05.2018 вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для відповідачів за місяць становила – 227,15 грн. (3,500 грн. ? 64,90 м? загальної площі квартири).
Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 226 від 21.10.2021 «Про питання застосування деяких рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо послуг з поводження з побутовими відходами» з 01.11.2021 послугу по вивезенню побутових відходів (збирання, перевезення та захоронення твердих та великогабаритних відходів) виключено з переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Таким чином, з 01.11.2021 вартість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_2 становить 201,38 грн. (3,103 грн. ? 64,90 м? загальної площі квартири).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Більше того зазначені акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування»).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі з 01.04.2012 по 31.01.2025 свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9249,24 грн., що підтверджується відповідним розрахунком нарахувань та надходжень по особовиму рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 18-21).
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61- 11107св18) зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.
В порядку визначеному ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідачі не надали суду доказів на підтвердження того, що вони зверталися до позивача з приводу ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складали відповідні акти-претензії чи викликали представників позивача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг у порядку, передбаченому законом.
Суд звертає увагу, що власник квартири (споживач) у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, адже послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (як-то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо) мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, а припинення їх надання окремому споживачу є неможливим.
Доказів звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 з актами – претензіями щодо ненадання позивачем даних послуг матеріали справи не містять. 
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо безпідставності позовних вимог.
Відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з квітня 2012 року по січень 2022 року, проте вказане клопотання є необгрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
З наданого позивачем розрахунку нарахувань та надходжень по особовиму рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідачами здійснювалась оплата послуг у: червні 2012 року - 60 грн. при нарахуванні 56,59 грн.; січні 2013 року – 150 грн. при нарахуванні 57,50 грн., березні 2013 року – 90 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; листопаді 2013 року – 450 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; березні 2014 року – 90 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; вересні 2014 року – 180 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; вересні 2015 року – 1000 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; лютому 2016 року – 270 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; червні 2016 року – 100 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; грудні 2016 року – 300 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; жовтні 2017 року – 600 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; березні 2018 року – 300 грн. при нарахуванні 57,50 грн.; червні 2018 року – 300 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; грудні 2018 року – 600 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; липні 2019 року – 600 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; січні 2020 року – 600 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; червні 2020 року – 600 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; жовтні 2020 року – 700 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; квітні 2021 року – 600 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; травні 2021 року – 500 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; липні 2021 року – 501,81 грн. при нарахуванні 227,15 грн.; листопаді 2021 року – 600 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; квітні 2022 року – 700 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; грудні 2022 року – 600 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; квітні 2023 року – 200 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; липні 2023 року – 200 грн. при нарахуванні 128,57 грн.; грудні 2023 року – 200 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; січні 2024 року – 150 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; вересні 2024 року – 500 грн. при нарахуванні 201,38 грн.; грудні 2024 року – 200 грн. при нарахуванні 201,38 грн. (а.с. 18-21).
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростований.
Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року.
Відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на наданий позивачем розрахунок нарахувань та надходжень по особовиму рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається переривання строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.04.2012 по 31.01.2025 у розмірі 9249,24 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
КП «ЖЕО № 2» за розгляд справи в суді першої інстанції сплачено судовий збір у сумі 3028 грн. та 4542 грн. за апеляційний перегляд справи (а.с. 1, 65).
Таким чином, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь КП «ЖЕО № 2» судовий збір у загальному розмірі 7570 грн., по 2523,33 грн. з кожного.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 12 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.04.2012 по 31.01.2025 в сумі 9249,24 грн., по 3083,08 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2" Полтавської міської ради судовий збір у сумі 7570 грн., по 2523,33 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук