справа № 755/1553/25
провадження № 22-ц/824/3192/2026
головуючий у суді І інстанції Галаган В.І. 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 26 874,24 грн, інфляційну складову боргу у розмірі - 6,10 грн, 3% річних у розмірі - 0,50 грн, та судовий збір у розмірі 3 028 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що надання послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 1 червня 2012 року № 198. 
Відповідачі отримують послуги, надані позивачем по квартирі АДРЕСА_2 . Однак відповідачі з жовтня 2022 року не вносять плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з серпня 2022 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 30 листопада 2024 року у розмірі 26 874,24 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 6 423,79 грн, за послугу з постачання гарячої води - 19 205 грн, абонентська плата 1 245,45 грн, що є предметом спору.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року задоволено позовні вимоги у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та теплової енергії у розмірі 26 874,24 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 6,10 грн, 3% річних у розмірі - 0,50 грн, а всього на загальну суму 26 880 гривень 84 копійки.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду адвокат Романішін Євгеній Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що  ОСОБА_1 не користувався комунальними послугами з постачання гарячої води та теплової енергії за адресою АДРЕСА_3 , оскільки тривалий час, після розлучення батьків, більше 10 років фактично не проживає за адресою АДРЕСА_3 , а проживає за іншою адресою, користується житлово-комунальними послугами, сплачує за користування житлово- комунальними послугами за іншою адресою.
Зазначає, що ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_3 ) є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3 - частка у праві власності квартири становить , а тому він зобов`язаний утримувати майно в межах своєї частки у праві власності, тобто в межах 1/4.
16 грудня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скарну від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Кравченко В.С., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що після прийняття Дніпровським районним судом м. Києва рішення по справі №755/1553/25, з жовтня по листопад 2025 року відповідачем ОСОБА_2 визнано позов, шляхом подання відповідної заяви від 19 листопада 2025 року до ТОВ «ЄВРО- РЕКОНСТРУКЦІЯ» та сплачено в повному обсязі заборгованість за надані послуги, яка є предметом судового розгляду справи (копія заяви ОСОБА_2 - додається до відзиву на апеляційну скаргу).
Станом на 9 грудня 2025 року залишок заборгованості по судовій справі № 755/1553/25 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованості становить 1 514 грн.
Наголошує, що у відповідача наявний обов`язок з утримання належного йому майна, в тому числі квартири, до якої позивачем здійснюється постачання теплової енергії. Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЩЯ» з повідомленням (уточненням) про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі відповідачами не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами послуг позивача, наданими за адресою: АДРЕСА_3 , тому, ураховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг, суд визнав правомірною вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості станом на 30 листопада 2024 року у розмірі 26 874,24 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 6,10 грн, 3% річних у розмірі - 0,50 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 1 червня 2012 року № 198.
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , - з 6 травня 2015 року по теперішній час.
За даними Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , - з 6 липня 2000 року по теперішній час.
Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 26 874,24 грн, інфляційну складову боргу у розмірі - 6,10 грн, 3% річних у розмірі - 0,50 грн, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги.
З урахуванням норми п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, індивідуальним споживачем є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних ПОСЛУГ.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не заперечується факт реєстрації місця постійного проживання інших відповідачів за адресою: АДРЕСА_3 .
Частинами 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до Законів України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постанови КМ України від 2 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», Постанови КМ України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (в редакціях нормативно-правових актів, які діяли в спірний період) реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; витяг з Реєстру територіальної громади є документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) осіб; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Водночас згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
За змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
Крім того, положеннями ч. 1 ст. 4 чинного Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).
Зареєструвавши своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , відповідачі в добровільному порядку, перед державою та іншими особами, особисто визначили, що вважають квартиру саме за цією адресою своїм місцем постійного проживання, а відтак мають не лише право користування вищевказаною квартирою, а й обов`язки в частині сплати коштів за надані комунальні послуги.
Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно того, що в період, виникнення заборгованості за надані комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстровано місце постійного проживання відповідачів, що останнім чинилиперешкоди у користуванні даним житловим приміщенням.
Окрім зазначеного, відповідачі від надання житлово-комунальних послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, зокрема докази відключення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води до матеріалів справи не надано, а тому відповідачі мають відшкодувати в повному обсязі вартість наданих позивачем до квартири послуг.
У постанові Верховного Суду від 2 вересня 2019 року в справі № 335/479/17 (провадження № 61-22435св18) викладено правовий висновок, згідно якого проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а посилання ОСОБА_2 на те, що він є неналежним відповідачем спростовуються матеріалами справи, оскільки він зареєстрований у вказаній квартирі, а отже є користувачем наданих послуг.
Також у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі № 757/37752/18-ц (провадження № 61-1165Осв 19) встановлено, що «звернення позивача із заявою у червні 2016 року, в якій він вказував, що його матір ОСОБА_2 у квартирі не проживає, не може бути підставою для перерахунку заборгованості, яка виникла за минулий час, оскільки таке зменшення розміру плати за послуги може враховуватись лише з часу звернення. Докази про те, що позивач або члени його сім`ї звертались із відповідними заявами до відповідача про зменшення розміру оплати до червня 2016 року, у матеріалах справи відсутні. Факт непроживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі не підтверджено належними та допустимими доказами, а судами правомірно не прийняли до уваги договір оренди іншого житлового приміщення як такий, що підтверджує вказаний факт.
Висновки судів попередніх інстанцій у цій частині не спростовують і доводи заявника про неврахування судами Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843.
Нормою пункту 4.2 цього Порядку передбачено, що умовою несплати вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї є своєчасне подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, і лише після надання такого документа не пізніше місячного терміну».
Таким чином, відповідачі у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-1V, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.
Відповідачі всупереч п. 28, 45 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, п. 29 Правил № 630, п. 45 Правил № 690, Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843, не звертались своєчасно в установленому законом порядку до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» із заявами про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, та про відсутність всієї сім`ї, а повідомили про ці обставини лише під час подання позовної заяви до суду про стягнення з них заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги.
Згідно п. 29 умов типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (який діяв у спірний період), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк та повідомляти виконавця про осіб, строк тимчасового проживання яких у квартирі перевищив місяць, а також протягом місяця про зміни, що відбулися, за умови проведення розрахунків за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання.
Згідно з п. 27 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується з пп. 11 п. 45 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182, споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача,, з метою подальшого внесення виконавцем змін до договору та проведення розподілу загальних обсягів спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку з урахуванням внесених змін.
Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЩЯ» з повідомленням (уточненням) про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачами не надано.
Отже, саме споживач, має інтерес до надання достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб.
Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця комунальної послуги немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем.
На підставі заяви споживача із підтверджуючими документами про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, виконавцем послуг вносяться відповідні зміни до договору та системи розподілу загальних обсягів спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку.
Таким чином, у разі зміни кількості фактично проживаючих/зареєстрованих осіб у квартирі, відповідачі зобов`язані надати відповідну заяву, а відсутність такої є порушенням споживачем вимог нормативно-правових актів в частині зобов`язань споживача інформувати виконавця в місячний термін про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, у виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів наданих послуг та розміру плати за надані послуги споживачу в попередніх періодах.
Таким чином, відповідачі, які не знімалися з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_3 , в розумінні вимог закону є споживачами, які отримували послуги і зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.
Окрім зазначеного, відповідачі протягом спірного періоду не звертались до ТОВ «ЄВРО- РЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо документального оформлення не проживання в квартирі.
Отже, зважаючи на те, що відповідачі протягом спірного періоду не змінювали зареєстроване місце проживання, а також не звертались протягом спірного періоду до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо уточнення кількості зареєстрованих та/або фактично проживаючих осіб у квартирі, то правових підстав для звільнення відповідачів від сплати коштів за надані житлово-комунальні послуги у спірний період, чи здійснення перерахунку вартості наданих послуг не вбачається.
Щодо необхідності стягнення заборгованості за надані комунальні послуги у солідарному порядку, а не згідно часток у праві власності.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальним споживачем є фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого манна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житло-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Споживачі (співвласники квартири, особи з зареєстрованим місцем проживання за адресою) користуються наданими Позивачем в квартиру комунальними послугами на рівні з усіма та в довільному й повному обсязі, а не відповідно до своєї частки права власності на квартиру.
Надана в квартиру послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води є неподільною, а відповідно заборгованість за оплату наданих в квартиру комунальних послуг підлягає солідарному стягненню як із власників квартири так і з інших осіб, що в ній проживають та користуються наданими в квартиру послугами в повному обсязі.
Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а відповідно позивач звернувся з позовом до суду щодо тої особи, відомості про яку були наявні у позивача.
Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).
Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.
Тобто, діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора.
Позивач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою із осіб, повні відомості про яких наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому права відповідача, який виконав зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти із інших власників чи мешканців житла, відповідно до частки споживання кожного.
З урахуванням наведеного, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба