Справа № 452/3831/24                                Головуючий у 1 інстанції: Бікезіна О.В 
Провадження № 22-ц/811/1805/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        28 листопада 2025 року    колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 та його представника – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою,
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області, в якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування із земельної ділянки, що навколо його будинку по АДРЕСА_1 , всіх перешкод, а саме кущів та зведеної відповідачкою огорожі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.09.2001 до нього перейшло право власності на дерев?яний житловий будинок, площею 29,0 кв.м та господарські будівлі та споруди: сарай, вбиральню, колодязь, ворота, огорожу, фундамент під літню кухню. Право на нерухоме майно зареєстроване Самбірським міжміським БТІ 13.12.2001 та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим № 34. Після того, як позивач дізнався, що частина споруди, яка перейшла у його власність перебуває на земельній ділянці відповідачки ОСОБА_1 , це зупинило приватизацію його земельної ділянки та виготовлення технічної документації. Як зазначено у повідомленні Новокалинівської міської ради частина приватизованої земельної ділянки ОСОБА_1 накладається на частину будівлі та земельну ділянку ОСОБА_3 . Відповідачка, шляхом обгородження своєї земельної ділянки так, як вона вважала за потрібне, самозахопила частину земельної ділянки, яка їй не повинна належати, зокрема, під будинком позивача. Позивач не може змусити відповідачку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою і пересунути паркан так, щоб він не перешкоджав доступу до стіни його будинку, а тому змушений в судовому порядку звернутись за захистом своїх майнових прав.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.04.2025 позов задоволено частково.
Зобов?язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом демонтування з земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , зведеної нею огорожі.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Рішення суду в частині задоволення позову оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відповідачці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з належними господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Із західної сторони будинковолодіння ОСОБА_1 межує із будинковолодінням ОСОБА_3 . Фактичні межі земельних ділянок призначених для будівництва та обслуговування житлових будинків як позивача так і відповідача були встановлені ще при їх забудові у 60-х роках і відмічені стовпцями і деревами, посадженими саме на межі ще їхніми батьками. Комісія Гординянської сільської ради в акті обстеження земельних ділянок та фактичної межі між двома землекористувачами від 20.04.2010 встановила, що спільна стіна будівлі, яку побудували при згоді їхні батьки висунута в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 55 см. Давня огорожа і дерева, які виросли на самій межі свідчать про правильну межу між сусідами. Тоді комісія зобов?язала ОСОБА_3 переставити огорожу на місце старої межі, але останній самостійно не переставив встановлену ним огорожу. Обставина того, що спільна стіна літньої кухні на 0,55м будівлі зміщена у сторону земельної ділянки відповідача не дає право позивачу стверджувати, що ОСОБА_1 захопила частину земельної ділянки, яка їй не повинна належати, зокрема під його будинком, оскільки земельною ділянкою під літньою кухнею користується позивач. А тому, підстав у позивача в даний час демонтувати кущі та огорожу у зв`язку із неможливості приватизувати земельну ділянку немає. Оскільки позивач не подав належних і допустимих доказів, що огорожа відповідачки чинить йому перешкоду у приватизації земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування його житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.
ОСОБА_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_3 та його представник – ОСОБА_4 заперечили проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.09.2001, реєстровий номер 12-959.
Згідно з вказаним свідоцтвом про право на спадщину від 14.09.2001 спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. На земельній ділянці розташований один дерев`яний жилий будинок, який має дві кімнати та одну кухню, жилою площею 29,0 кв.м, сарай, вбиральня, колодязь, ворота, огорожа, фундамент під літню кухню.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстава виникнення права власності – рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2009.
Сторони у справі є суміжними землекористувачами і між ними тривалий час існує спір щодо встановлення меж земельних ділянок та користування ними. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі № 452/1931/17 частково задоволено позов ОСОБА_3 та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №328674, виданий 22.03.2012 на ім`я ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 4624282500:01:002:0647). Постановою Верховного Суду від 19.04.2024 постанову Львівського апеляційного суду від 19.09.2023 залишено без змін.
Під час розгляду справи № 452/1931/17 судами було встановлено, що частина приватизованої земельної ділянки ОСОБА_1 накладається на частину будівлі ОСОБА_3 , побудовану в межах успадкованого ним фундаменту під літну кухню, та, відповідно, на земельну ділянку, право користування якою позивач має в силу положень закону.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 покликався, зокрема, на вказану постанову апеляційного суду та просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування з земельної ділянки, що навколо його будинку по АДРЕСА_1 , всіх перешкод, а саме кущів та зведеної відповідачкою огорожі.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до пунктів "г", "е" частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначені норми матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 452/1931/17 судами було встановлено факт порушення відповідачкою права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою.
Разом з тим, розглядаючи справу № 452/1931/17, апеляційний суд вказав на право позивача на користування земельною ділянкою під будівлею, побудованою в межах успадкованого ним фундаменту під літну кухню. При цьому в межах розгляду вказаної справи суд не встановлював межі, площі земельних ділянок сторін, а досліджував лише факт, що земельна ділянка під літньою кухнею ОСОБА_3 , яка була побудована на межі їхніх земельних ділянок із зміщенням на 55 сантиметрів в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , увійшла до земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до оспорюваного державного акту. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, як і не врахував, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 як об`єкт цивільно-правових відносин не сформована, її площа та межі не визначені.
Однак, відповідно до матеріалів справи, питання розташування огорожі між земельними ділянками сторін уже вирішувалося в судовому порядку в справі № 2-745/2010. 
Так, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2010 у справі № 2-745/2010 зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, закріпленою за обслуговуванням її житлового будинку, розташованої в АДРЕСА_2 , шляхом знесення самовільно встановленої ним огорожі на її земельній ділянці і переміщення її на стару межу.
При цьому в даному рішенні суду були встановлені наступні обставини: «…За житловими будинками закріплені земельні ділянки, які не приватизовані. Межують одна з одною з західної та північно-західної сторони. Відгороджені одна від одної, огорожа проходила у вигляді стовпців, що вросли в землю та дерев, посаджених на межі, враховуючи принцип добросусідства батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується аерофотозйомкою за 1958 рік. Як вбачається з протоколу № 2 узгоджувальної комісії Гординянської сільської ради Самбірського району Львівської області від 20 квітня 2010 року, ОСОБА_3 самовільно пересунув огорожу, встановлену на межі земельних ділянок обидвох сторін…».
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлені преюдиційні обставини щодо місця розташування огорожі між ділянками сторін.
На виконання цього рішення ОСОБА_1 встановила огорожу від сторони будинковолодіння ОСОБА_3 на своїй земельній ділянці, відповідно до межі, яка була встановлена ще при забудові будинків у 60-х роках, відмічена стовпцями і деревами, посадженими саме на межі батьками сторін.
Жодних доказів того, що спірна огорожа з часу виконання рішення суду у справі № 2-745/2010 перебудовувалася і переносилася ОСОБА_1 позивачем не надано, як і не надано доказів, що така огорожа розташована на земельній ділянці, якою він має право користуватися.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2025 року скасувати в частині задоволення позову та стягнення судового збору та ухвалити в цій частині нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою – відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено: 28.11.2025

Головуючий        
                               
Судді