Справа № 128/2731/21
Провадження № 22-ц/801/2579/2025
Категорія: 20
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року	Справа № 128/2731/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Вінницької окружної прокуратури на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Карпінської Ю. Ф. у залі суду в м. Вінниця,
в цивільній справі № 128/2731/21 за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерій Вікторович, про витребування земельної ділянки,
встановив:
Короткий зміст вимог
У вересні 2021 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.
Предметом позову у цій справі є витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, яка вибула поза волею власника.
Фактичними підставами позову позивач зазначив протиправне набуття ОСОБА_2 земельної ділянки поза волею власника, оскільки рішення органом державної влади про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки не приймалось, а подане останньою державному реєстратору для проведення за нею державної реєстрації права власності на земельну ділянку розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 в дійсності компетентним органом не видавалось, що підтверджується інформацією архівного відділу.
Посилаючись на норми статей 387, 388 ЦК України (відповідно до усталеної судової практики на час звернення з позовною заявою) позивач просив витребувати від ОСОБА_1 на користь Агрономічної сільської ради земельну ділянку площею 1,7 га, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, що розташована на території Агрономічної сільської ради (Ільківська сільська рада).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2021 відкрито провадження у справі № 128/2731/21.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.12.2021 залучено до участі в справі № 128/2731/21 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні 13.11.2024 було постановлено про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та оголошено перерву перед судовими дебатами.
У подальшому продовження судового розгляду відкладалось з поважних причин.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 03.06.2025 повернувся до з`ясування обставин у справі № 128/2731/21, оскільки після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами набрав чинності Закон України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України та який має бути враховано під час розгляду справи; в судовому розгляді цивільної справи № 128/2731/21 оголосив перерву.
01.10.2025 перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури подав до суду клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання; клопотання про поновлення строку на подання нового доказу; клопотання про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову та заяву про зміну підстав позову.
Необхідність подання цих клопотань та підстав для поновлення процесуального строку для їх подання у позивача виникла в зв`язку із змінами у законодавчому регулюванні цивільних правовідносин, оскільки 09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким істотно змінено порядок витребування державного та комунального майна.
Подані клопотання про поновлення строку на подання нового доказу, клопотання про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову та заява про зміну підстав позову подано з посиланням на ст. 222 ЦПК України, необхідність звернення з якими обґрунтовано виникла після настання таких подій: 1) законодавчі зміни щодо витребування державного та комунального майна, 2) повернення судом до стадії з`ясування обставин у справі після законодавчих змін.
При цьому прокурор зазначив, що поновлення процесуальних строків для подання нового доказу та заяви про зміну підстав позову зумовлено об`єктивними підставами, які виникли після закінчення підготовчого засідання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про повернення до стадії підготовчого засідання у справі № 128/2731/21 залишено без задоволення.
Клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову – залишено без задоволення.
Заяву першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про зміну підстав позову – залишено без розгляду. 
Клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про поновлення строку на подання нового доказу – залишено без задоволення.
Ухвала суду мотивована тим, що з аналізу поданих до суду 01.10.2025 клопотань про повернення до стадії підготовчого засідання, про поновлення строку на подання нового доказу, про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову та заяви про зміну підстав позову, убачається, що перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури на даний час змінив свою позицію щодо добросовісності набувача ОСОБА_1 та у зв`язку із цим бажає змінити підстави позову. При цьому суд першої інстанції зазначив, що зміна обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача у цій справі, а саме: те, що ОСОБА_1 , на думку позивача, не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, могла бути з`ясована стороною позивача до закриття підготовчого провадження і саме тоді, за необхідності, могла бути подана заява про зміну підстав позову, оскільки з поданих до суду клопотань та заяви про зміну підстав позову убачається, що будь-яких обставин та фактів, які не були/не могли бути відомі позивачу під час підготовчого провадження, першим заступником керівника Вінницької окружної прокуратури не зазначено.
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на подання нового доказу, подання заяви про зміну підстав позову та прийняття заяви про зміну підстав позову суд виходив з того, що в даному випадку сторона позивача не вказує про обставини, що свідчать про наявність поважних причин пропуску строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У листопаді 2025 року керівник Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, не погоджуючись з такою ухвалою, подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року щодо відмови у поновленні процесуального строку на подання заяви про зміну підстав позову та на подання нового доказу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з суду першої інстанції матеріали справи, необхідні для розгляду апеляційної скарги.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що з метою всебічного та повного з`ясування обставин та приведення позову у відповідності до вимог нового законодавства Вінницькою окружною прокуратурою подані клопотання про поновлення процесуального строку на подання нового доказу і подання заяви про зміну підстав позову.
У клопотанні про поновлення строку на подання нового доказу зазначено про те, що 04.08.2025 з метою отримання доказів для підтвердження обставин, які вказують на недобросовісність набувачів спірної земельної ділянки, як то первинного набувача, так і кінцевого набувача, Вінницькою окружною прокуратурою зроблено запит до Державного нотаріального архіву Вінницької області про отримання копії документів, які містяться в реєстраційній справі приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика В. В., який посвідчив договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 від 02.05.2018 №1813, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець). 
Необхідність в отриманні та долученні до справи зазначеного доказу виникла у зв`язку із законодавчими змінами, для доведення недобросовісності як первинного так і кінцевого набувача земельної ділянки, інформація про що міститься в доказі, який має значення для вирішення справи, про долучення якого просив прокурор.
Тому, у даному випадку причини зазначенні прокурором для поновлення процесуальних строків для подання зазначених клопотань є не просто поважними, але й мають такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.
Однак судом не взято до уваги ті обставини, на які посилався прокурор як підставу для подання цих клопотань на стадії судового розгляду, а саме - у зв`язку із законодавчими змінами.
На переконання апелянта, в оскаржуваній ухвалі судом не викладено конкретних мотивів та не наведено аргументів, чому судом відхилені доводи прокурора щодо підстав для поновлення процесуального строку для подання заяв та клопотань у зв`язку з набранням чинності Законом України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».
Вважає, що суд першої інстанції обмежився загальним висловлюванням, що набрання чинності Законом України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не свідчить, що у позивача виникає обов`язок збирати нові докази, а у суду — повертатися до підготовчого провадження для прийняття таких доказів та розпочинати розгляд справи з початку, з урахуванням зміненої позиції позивача.
Водночас прокурор в клопотанні не стверджував про наявність у суду обов`язку повертатись до підготовчого провадження.
Однак, долучення цього доказу є необхідним для справедливого вирішення справи з урахуванням змін законодавства.
Зазначений доказ беззаперечно доводить факт, що відповідач є недобросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
За відсутності вказаного доказу (інформації з нотаріального архіву, якою надано заяву ОСОБА_2 про те, що вона надає згоду на придбання у неї її чоловіком ОСОБА_1 спірної ділянки) в матеріалах справи суд може дійти помилкового висновку, що відповідач є добросовісним набувачем ділянки. А тому долучення вказаного доказу є необхідним для об`єктивного та правильного вирішення спору.
При цьому апелянт вказує, що суд має право поновити строк для подачі доказу і заяви про зміну підстав позову.
Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили, що за положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухала суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у поновленні процесуального строку на подання заяви про зміну підстав позову та на подання нового доказу.
Отже, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити процесуальний строк розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
З матеріалів справи слідує, що у вересні 2021 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради, звернувся в суд із указаним позовом про витребування земельної ділянки.
Предметом позову у цій справі є витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152, яка вибула поза волею власника.
Фактичними підставами позову позивач зазначив протиправне набуття ОСОБА_2 земельної ділянки поза волею власника, оскільки рішення органом державної влади про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки не приймалось, а подане останньою державному реєстратору для проведення за нею державної реєстрації права власності на земельну ділянку розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17.12.2012 №1679 в дійсності компетентним органом не видавалось, що підтверджується інформацією архівного відділу.
Посилаючись на норми статей 387, 388 ЦК України (відповідно до усталеної судової практики на час звернення з позовною заявою) позивач просив витребувати спірну земельну ділянку від кінцевого набувача спірного майна – ОСОБА_1 на користь Агрономічної сільської ради.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.10.2021 відкрито провадження у справі № 128/2731/21.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.12.2021 залучено до участі в справі № 128/2731/21 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні 13.11.2024 було постановлено про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та оголошено перерву перед судовими дебатами.
У подальшому продовження судового розгляду відкладалось з поважних причин.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 03.06.2025 повернувся до з`ясування обставин у справі № 128/2731/21, оскільки після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами набрав чинності Закон України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України та який має бути враховано під час розгляду справи; в судовому розгляді цивільної справи № 128/2731/21 оголосив перерву.
01.10.2025 перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури подав до суду клопотання про поновлення строку на подання нового доказу, а саме: листа Державного нотаріального архіву Вінницької області від 08.08.2025 №1430/01-18 з додатками (копія заяви, копія договору купівлі-продажу); клопотання про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову та заяву про зміну підстав позову.
Необхідність подання цих клопотань та підстав для поновлення процесуального строку для їх подання у позивача виникла в зв`язку із змінами у законодавчому регулюванні цивільних правовідносин, оскільки 09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким істотно змінено порядок витребування державного та комунального майна, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07.05.2025 у справі №128/680/21.
Залишаючи без задоволення клопотання про поновлення строку на подання нового доказу, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для поновлення строку на його подання та, відповідно, прийняття такого доказу судом, оскільки перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури не обґрунтував неможливість його подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього. При цьому набрання чинності Законом України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не свідчить, що у позивача виникає обов`язок збирати нові докази, а у суду – повертатися до підготовчого провадження для прийняття таких доказів та розпочинати розгляд справи з початку, з урахуванням зміненої позиції позивача.
Залишаючи без задоволення клопотання першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову, місцевий суд виходив з того, що таку заяву подано позивачем з порушенням строків, визначених частиною третьою статті 49 ЦПК України, адже суд першої інстанції ухвалою від 24.05.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Натомість заяву про зміну підстав позову першим заступником керівника Вінницької окружної прокуратури подано до суду лише 01.10.2025, більш ніж через три роки після закриття підготовчого провадження, тобто з пропуском встановленого законом строку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).
Крім того відповідно до положень викладених у частині третій статті 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.
Велика Палата Верховного Суду у свої постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (див. постанови 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23).
Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 та у справі № 904/5726/19, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року у справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23), Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 липня 2024 року у cправі № 908/1884/23, від 25 квітня 2024 року у cправі № 927/977/23 та інші.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
У постанові Верховного Суду 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зроблено правовий висновок, що зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких з позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. Одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.
Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
При цьому при поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
У клопотанні про поновлення строку на подання нового доказу перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури зазначає про те, що 04.08.2025 з метою отримання доказів для підтвердження обставин, які вказують на недобросовісність набувачів спірної земельної ділянки, як то первинного набувача, так і кінцевого набувача, Вінницькою окружною прокуратурою зроблено запит до Державного нотаріального архіву Вінницької області про отримання копії документів, які містяться в реєстраційній справі приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика В. В., який посвідчив договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0520682200:01:004:0152 від 02.05.2018 №1813, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зі змісту заяви, засвідченої приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Рудиком В.В., встановлено, що ОСОБА_2 надала згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_1 та укладення ним договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0520682200:01:004:0152, площею 1,7 га; факт перебування у шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб. Іншими словами, вона надала згоду своєму чоловіку на купівлю у себе земельної ділянки».
Разом з тим, отримання такого доказу лише 04.08.2025 у повній мірі залежало від волі та дій сторони позивача, який, користуючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не отримав такий доказ раніше та не подав його до суду у визначені законодавством строки. 
Водночас колегія суддів звертає увагу і на те, що Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 24.12.2021 до участі у справі № 128/2731/21 залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика Валерія Вікторовича, який посвідчив договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.05.2018. Сторона позивача не була позбавлена можливості до закриття підготовчого провадження витребувати у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудика В. В. необхідні докази та надати їх суду. 
Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже позивач не обґрунтував неможливість подання нового доказу у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього.
Набрання чинності Законом України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не свідчить, що у позивача виникає обов`язок збирати нові докази з урахуванням зміненої позиції.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 у справі №908/976/19 вказала, що перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Згідно зі статтею 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. 
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
У частині першій, шостій статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).
Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).
Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що пункті 1 статті 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.
Отже, право на подання заяви про зміну підстав позову може бути реалізовано позивачем виключно у строк, встановлений для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Як уже зазначалося вище, суд першої інстанції ухвалою від 24.05.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.
Натомість заяву про зміну підстав позову першим заступником керівника Вінницької окружної прокуратури подано до суду лише 01.10.2025, більш ніж через три роки після закриття підготовчого провадження, тобто з пропуском встановленого законом строку.
З огляду на пропуск позивачем встановленого законом строку подання заяви про зміну підстав позову та відсутність поважних причин його пропущення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поновленні процесуального строку.
Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність поважних причин для поновлення процесуальних строків у відношенні клопотань прокурора про поновлення строку на подання заяви про зміну підстав позову та на подання нового доказу, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з викладених вище підстав.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційних судів за результатами такого перегляду касаційному оскарженню не підлягають.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у вигляді судового збору слід залишити за апелянтом.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу керівника Вінницької окружної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно з п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. В. Міхасішин 

                                                 І. М. Стадник