Справа № 333/9125/25
Провадження № 2/333/731/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
14 січня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
22.09.2025 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.10.2020 року у розмірі 105 619 грн. 17 коп., яка включає: 72 489 грн. 45 коп. – заборгованість за кредитом, 33 129 грн. 72 коп. – заборгованість за відсотками, та понесені судові витрати.
Позов обґрунтований таким. 20.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку.
Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 15.09.2025 року має заборгованість у розмірі 105 619 грн. 17 коп.
Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу ОСОБА_1 . SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, які залишені останньою без реагування. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Відзив на позовну заяву не надходив. 
Ухвалою суду від 24.10.2025 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, при зверненні до суду окремим пунктом у позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не надала. 
Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подала, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою, другою ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
За змістом ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 20.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 13).
Підписанням вказаної Анкети-заяви, відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.
До Анкети-заяви від 20.10.2020 року банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», Тарифи користування кредитною карткою та паспорт споживчого кредиту.
Відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки: № НОМЕР_2 (строк дії до березня 2027 року), № НОМЕР_3 (строк дії до грудня 2031 року), № НОМЕР_4 (строк дії до грудня 2031 року) (а.с. 22).
Відповідно до довідки за лімітами, за кредитним договором № б/н від 20.10.2020 року, відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн., який неодноразово змінювався (останній раз – 11.03.2024 року, а саме: збільшився до 80 000,00 грн.) (а.с. 11).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.10.2020 року, станом на 15.09.2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 105 619 грн. 17 коп., яка включає: 72 489 грн. 45 коп. – заборгованість за кредитом, 33 129 грн. 72 коп. – заборгованість за відсотками (а.с. 10-12).
Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «АКЦЕНТ-БАНК» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі.
Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів за період з 20.10.2020 року по 15.09.2025 року, з якої вбачається, що відповідач здійснювала переказ коштів через додаток, розраховувалася кредитною карткою за покупки, поповнювала карту та знімала кошти через термінали самообслуговування (а.с. 15-20).
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду виписку по рахункам відповідачки за період з 20.10.2020 року по 15.09.2025 року (а.с. 15-20).
Отже, факт користування відповідачем грошовими коштами АТ «АКЦЕНТ-БАНК» доведено.
Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що АТ «АКЦЕНТ-БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.10.2020 року, посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка передбачає сплату процентів за користування кредитом.
В Анкеті-заяві від 20.10.2020 року, підписаною ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена (а.с. 13). Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та/або визначеного розміру ставки, за якою вона обраховується.
За розрахунком банку станом на 15.09.2025 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 105 619 грн. 17 коп., яка включає: 72 489 грн. 45 коп. – заборгованість за кредитом, 33 129 грн. 72 коп. – заборгованість за відсотками.
Із наведеного вбачається, що банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, якими є заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Між тим, матеріалами справи підтверджено, що у заяві позичальнику від 20.10.2020 року процентна ставка за користування кредитом не зазначена. Тому банк, як вбачається із наданого розрахунку, нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АКЦЕНТ-БАНК» дотримався вимог, передбачених ч. 3 ст. 9 Закону № 1734-VIII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в період – з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2025 року у справі № 336/6542/21.
Суд звертає увагу на те, що Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 20.10.2020 року, не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг є Паспорт споживчого кредиту.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в Анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (викладені на банківському веб-сайті: https://a-bank.com.ua/terms/), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.10.2020 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
За таких умов, суд вважає, що позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2024 року у справі № 336/1265/21).
Отже, суд дійшов до висновку про недоведеність тверджень позивача у справі про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відповідачкою відсотків за користування кредитом з порядком нарахування, визначеним позивачем, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими.
Банк, окрім відсотків, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом (тіло) в розмірі 72 489 грн. 45 коп. (зміст позову Банку – а.с. 1-9).
Разом із тим, судом встановлено з розрахунку Банку заборгованості відповідача (а.с. 10-12) та виписки Банку по рахунку відповідача (а.с. 15-20), що частину грошових коштів, сплачених відповідачем Банк зарахував на погашення відсотків, які ним були неправомірно нараховані відповідачу при вищевикладених правильно встановлених судом у цій справі – 50 193 грн. 75 коп., а тому виходячи з того, що тіло кредиту складає 72 489 грн. 45 коп. (72 489 грн. 45 коп. – 50 193 грн. 75 коп. = 22 295 грн. 70 коп.), то в даному випадку заборгованість складає 22 295 грн. 70 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на 21,12 %, тому необхідно стягнути з відповідача судовий збір, у розмірі пропорційному задоволених позовних вимог, а саме: 511 грн. 61 коп. (2 422,40х21,12/100).
Керуючись ст. ст. 522, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280-282, 289 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитним договором від 20.10.2020 року в розмірі 22 295 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 70 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080) 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 61 коп. судового збору.
В іншій частині позову – відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 14 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик