ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 357/3764/24
провадження № 61-10466св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ковбасюк-Бобровою Альоною Іванівною, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Цукурова В. П. від 05 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П. від 03 липня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року, який розірвано 25 травня 2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. За період спільного проживання за спільні кошти сторонами було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, яке на даний час не поділене і яке підлягає розподілу, а саме - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-6420, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Магдич Т. І. Договір було укладено між попередніми власниками та відповідачем ОСОБА_2 .
Після придбання квартири 23 січня 2009 року право власності на цю квартиру було зареєстровано в Білоцерківському МБТІ, записано в книгу № 94, номер запису 10902, реєстраційний номер 15898988. Номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21647344 від 23 січня 2009 року.
Зазначила, що оскільки між сторонами існує спір з приводу розподілу вказаного вище житлового приміщення, а відповідач не бажає вирішити це питання мирним шляхом, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом.
У зв`язку із цим позивачка просила суд визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Магдич Т. І.; поділити спільне майно подружжя - визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , вирішити питання щодо судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року позов задоволено. Визнано спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Магдич Т. І. Поділено спільне майно подружжя - визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судовий збір.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак суд визнав за позивачкою право власності на частину цієї квартири.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо визнання вказаної квартири спільним майном подружжя, а отже підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
12 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Ковбасюк-Боброва А. І. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17, у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просила зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 357/3764/24 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року, який розірвано рішенням суду 25 травня 2018 року.
26 грудня 2008 року, під час шлюбу, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т. І.
Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Договору, вартість указаної квартири становить 49 000,00 грн.
При укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири 26 грудня 2008 року позивачка надала згоду на придбання спірної квартири, та у заяві підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання квартири спільною сумісною власністю сторін. Придбана квартира також буде об`єктом спільної сумісної власності.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Так, у статті 60 СК України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує з частиною четвертою статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) зроблено висновок, що «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність».
Установивши, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, і відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу між сторонами по 1/2 частини за кожним.
Доводи касаційної скарги про те, що позивачка доказів фінансової участі у приданні спірної квартири не надала, є безпідставними, оскільки зазначена квартира набута сторонами у власність за час зареєстрованого шлюбу, договір містить умови згідно яких квартира придбана сторонами за спільні кошти, тому діє презумпція належності такого майна подружжю, унаслідок чого у позивачки відсутній процесуальний обов`язок доведення існування коштів для придбання квартири, а ОСОБА_2 презумпцію спільності майна подружжя не спростував.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2025 року зупинено дію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження закінчено, тому дія вказаних судових рішень підлягає поновленню.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ковбасюк-Бобровою Альоною Іванівною, залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року - залишити без змін.
Поновити дію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун