ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/274/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 702/1067/24 Категорія: 305010400 	Барська Т. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Василенко Л.І., 

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року (у складі судді Барської Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 є власником автомобіля марки AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, 2020 року випуску.
Також на праві власності їй належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 7123410100:01:001:1607 площею 0,1108 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Упродовж часу з 22.03.2024 по 25.03.2024 позивач залишала належний їй на праві власності автомобіль на паркувальному майданчику прилеглої до магазину «Лідер» території за адресою: АДРЕСА_1 .
25.03.2024 близько 09 год 00 хв позивач виявила на всій поверхні свого автомобіля нашарування фарби темного кольору у вигляді засохлих крапель маленьких розмірів, яке відчувалось на дотик долоні.
Зазначено, що нашарування було помітним на всій поверхні кузова та пластикових деталях автомобіля, було відчутним на дотик, а також було виявлене на інших автомобілях.
Переглядом запису з камер спостереження позивач з`ясувала, що вранці 22.03.2024 на прилеглій до земельної ділянки позивача території виконувалась робота з фарбування металевої конструкції, яка зведена на цій території, тому із заявою про пошкодження належного їй автомобіля вона звернулася до органу поліції.
Розглядом заяви ОСОБА_1 встановлена відсутність події кримінального правопорушення, а позивачу рекомендовано звернутись з позовом до суду.
Посилаючись на наведені обставини та норми ст. 1172 ЦК України позивач просила суд захистити її порушене право та стягнути з власниці земельної ділянки, на якій зведена металева конструкція, ОСОБА_2 111920 гривень завданої матеріальної шкоди.
Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що докази, надані позивачем, не дають підстав вважати, що належний їй автомобіль отримав пошкодження в час та спосіб, зазначений ОСОБА_1 .
Також аналізуючи наданий позивачем Звіт про оцінку матеріального збитку, суд першої інстанції дійшов висновку, що правом визначати розмір заподіяної шкоди суб`єкт підприємницької діяльності оцінювач ОСОБА_3 не наділений.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.11.2025 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування зазначено, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки наданих доказів, а тому є незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що факт пошкодження автомобіля в ході виконання робіт, які проводились на земельній ділянці, що належить відповідачу, підтверджується протоколом огляду місця події, проведеним слідчим поліції, та показами свідків, а також поясненнями відповідача.
Також скаржник зазначає, що наданий Звіт про оцінку матеріального збитку, проведений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір завданих збитків. Вважає, що кваліфікаційне свідоцтво оцінювача надає повне право проводити такого виду оцінку та визначати розмір заподіяної особі шкоди.
16.12.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Долженка Ю.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що висновки Звіту не відповідають вимогам методології проведення оцінки, оскільки огляд оцінювача не містить встановленого та підтвердженого характеру пошкоджень, не визначений їх обсяг та необґрунтовано розмір завданої шкоди.
Вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, повно та безпосередньо дослідив усі докази та надав їм оцінку.
Заслухавши доповідь судді, представника позивача та представника відповідача, вивчивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7123410100:01:001:1607, площею 0,1108 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, на праві власності на підставі укладеного 15.07.2016 договору купівлі-продажу належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 398710614 від 10.10.2024 (т. 1 а.с. 6).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 24.01.2023 є власником автомобіля AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 , коричневого кольору, 2020 року випуску (т. 1 а.с. 7).
За змістом Довідки від 22.04.2024 по факту пошкодження майна, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в діях робітників магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відсутні ознаки такого кримінального правопорушення, як навмисне пошкодження, або знищення чужого майна. Вчинене діяння не становить суспільної небезпеки, тому подальший розгляд звернення ОСОБА_9 припинений, а заявнику для вирішення цивільно-правового спору рекомендовано звернутись до суду (т. 1 а. с. 8; 106).
Копією електронного рапорту від 25.03.2024 № 5498 підтверджується, що 25.03.2024 о 10 год 01 хв зі служби «102» до ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення, за змістом якого 25.03.2024 о 10 год 00 хв за адресою: Монастирищенський район, м. Монастирище, вул. Соборна, буд 118, біля торгівельного центру «Лідер» на паркувальному майданчику робітники під час проведення ремонтних робіт з фарбування фасаду пошкодили близько 10 транспортних засобів, у тому числі автомобіль AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (на кузові автомобіля сліди фарби) (а. с. 9).
Протокол огляду місця події від 25.03.2024 містить відомості про те, що прилегла до магазину «Лідер» територія для паркування автомобілів межує із торгівельним комплексом «Піраміда». На момент огляду на території комплексу «Піраміда» проводяться будівельні роботи з металоконструкціями, частина яких містить ознаки фарбування фарбою темного кольору (т. 1 а.с. 140).
Слідчий ОСОБА_10 в протоколі констатує, що на автомобілях, які знаходяться на майданчику магазину «Лідер», при детальному огляді виявлені дрібні нашарування темної речовини (можливо фарби), що в хаотичному порядку розміщуються на різних частинах авто.
Слідчий у протоколі також робить висновок, що цілком можливо, що фарбою, якою пофарбована металоконструкція, і були пошкоджені автомобілі
Огляд проведений 25.03.2024 в період часу з 11 год 00 хв до 12 год 10 хв.
У виконаному на замовлення позивача Звіті про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI Q7 загальний легковий універсал реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску, ФОП ОСОБА_3 зазначає, що огляд автомобіля проведений 25.03.2024 в світлий час доби (з 10.00 до 12.00) в присутності власника ОСОБА_1 , другий учасник скоєння пошкодження ОСОБА_11 на огляд не з`явився, попереджений.
Під час огляду здійснювалось фотографування автомобіля AUDI Q7, а також використані Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003, Методика визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (12.2.03), Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, довідник «Бюлетень авто товарознавця (випуск № 133, 2023 рік), комп`ютерні програми, дані мережі Інтернет.
Відповідно до висновку оцінювача, вартість матеріального збитку, завданого (з технічної точки зору) власнику автомобіля AUDI Q7 загальний легковий універсал реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску, в результаті його пошкодження в цінах станом на момент виконання дослідження становить 105420 гривень (т. 1 а.с.11-27).
За послугу зі складення Звіту позивачем здійснено оплату в розмірі 6500 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 03/04/01 від 03.04.2024 (т. 1 а .с 31).
21.06.2024 ОСОБА_1 склала вимогу, яка адресована ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в розмірі 105420 гривень. Доказів надіслання чи вручення такої вимоги відповідачу суду не надано (т. 1 а.с. 32).
Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 380619152 від 29.05.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 7123410100:01:001:2396, площею 0,346 га за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, згідно укладеним 28.09.2017 договором купівлі-продажу, належить відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а .с 33).
Витяг з реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 16.08.2023 підтверджує, що 15.08.2023 за номером 44245840 Державна інспекція архітектури та містобудування України зареєструвала повідомлення ОСОБА_2 про виконання будівельних робіт з реконструкції складу з добудовою складських та торгівельних приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . Гранично допустима висотність будинків 9,2 м, максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки 62,1, площа земельної ділянки 0,346 га (т. 1 а.с. 34-35, 170-174).
Відповідно до копії цивільно-правового договору б/н від 16.10.2023 між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та громадянином ОСОБА_12 (Виконавець) укладено договір, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу металоконструкцій. Координацію та контроль виконання робіт покладено на уповноваженого представника замовника ОСОБА_13 .
Умов щодо особи, відповідальної за завдану під час виконання робіт шкоду третій особі, договір не передбачає (т. 1 а.с. 66-67).
Відеозаписи з камер спостереження підтверджують, що 22.03.2024 в період часу з 13:36:15 до 13:45:44 автомобіль AUDI Q7 знаходився на паркувальному майданчику, поряд проводились роботи на металевій конструкції. 
Автомобіль AUDI Q7 коричневого кольору розташований лівою стороною до будівництва, а задньою частиною – до будівлі, яка не реконструюється. Зліва та справа від автомобіля AUDI Q7 знаходяться транспортні засоби.
На виконання ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.01.2025 Відділом поліцейської діяльності № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надано матеріали перевірки за фактом пошкодження майна під назвою «Довідка № 3150 про результати розгляду матеріалів, зареєстрованих в ІКС ІПНП (ЄО) № 5493 від 25.03.2024» (т. 1 а.с. 104-148).
До суду першої інстанції були викликані для допиту свідки.
Свідок ОСОБА_11 показав, що відповідач є його дружиною, а позивач конкурент по бізнесу, з яким наразі існує конфлікт.
Свідок стверджував, що дійсно в період часу з 18 по 22 березня 2024 року на виконання умов цивільно-правового договору проводилось фарбування металевих конструкцій. Про проведення фарбувальних робіт зведеної металевої конструкції свідок особисто попереджав позивача ОСОБА_1 телефоном 18.03.2024 о 10 год 20 хв та її брата.
Свідок наполягав на тому, що роботи проводились у безвітряну погоду, дуже обережно і ніякої шкоди нікому під час їх виконання завдано не було.
Свідок ОСОБА_4 показав, що з позивачем ОСОБА_1 перебуває у службових стосунках, позаяк надає їй консультаційні послуги.
Свідок вказував, що 23-24 березня 2024 року на сусідній земельній ділянці проводились фарбувальні роботи, погода була вітряною і розпиленою фарбою накрило припарковані біля магазину «Лідер» автомобілі. Належний свідку автомобіль білого кольору також постраждав, фарби на поверхні кузова видно не було, але під долонею відчувався абразив.
Свідок зазначає, що застережливих знаків виставлено не було, на його автомобілі білого кольору фарби іншого кольору видно не було, лише під рукою відчувався легкий абразив.
Свідок ОСОБА_6 показав, що працює бухгалтером у ФОП ОСОБА_1 і на роботу прибуває автомобілем марки Волга чорного кольору, який залишає на майданчику магазину «Лідер».
За твердженням свідка, 23-24 березня 2024 року бачив, що на сусідній земельній ділянці на будівництві працювали люди. Коли ввечері сів за кермо належного йому автомобіля, то почув скрегіт двірників по лобовому склу транспортного засобу. Згодом йому повідомили, що це фарбували дах і фарба розсіялась навколо.
Свідок зазначав, що шкода йому не завдана, а автомобіль ОСОБА_1 постраждав найбільше, оскільки знаходився майже під самою новобудовою.
Свідок ОСОБА_14 зазначив, що позивач доводиться йому матір`ю. Іноді мати залишає належний їй автомобіль марки AUDI Q7 на паркувальному майданчику біля магазину «Лідер» на кілька днів.
В один із днів такого перебування автомобіля біля магазину на його лобовому склі мати помітила нашарування фарби.
Оскільки у цей період часу виконувались фарбувальні роботи на сусідній земельній ділянці, власником якої є відповідач, то брат свідка з цього приводу зателефонував чоловіку відповідача ОСОБА_11 , але останній свою провину у пошкодженні автомобіля заперечив і вказав, що не винен в тому, що таким був напрям вітру.
Свідок стверджує, що нашарування було на автомобілях матері, його брата ОСОБА_15 та ще п`яти автомобілях.
Свідок ОСОБА_8 зазначив, що працює у позивача за трудовим договором.
В один із днів близько року тому, уже в теплу пору року, свідок залишив належний йому автомобіль марки Ланос сірого кольору на паркувальному майданчику магазину «Лідер», а сам вантажним автомобілем поїхав у відрядження.
Повернувшись з відрядження, сів за кермо свого автомобіля і почув скрегіт «вірників по лобовому склу свого транспортного засобу.
Свідок вважав, що фарба була нанесена під час виконання робіт з фарбування металевої конструкції, що зводиться на сусідній земельній ділянці, де знаходиться магазин «Піраміда».
До експерта свідок не звертався, поліцію про подію не повідомляв, лише розповів колегам.
Свідок ОСОБА_12 показав, що згідно умов цивільно-правового договору виконував роботи з монтажу металоконструкцій та їх фарбування. Металоконструкції фарбували у тиху сонячну погоду, жодного пошкодженого автомобіля свідок не бачив. Свідок стверджував, що на будівельному майданчику, де монтувалась металоконструкція, тобто з безпосередній близькості до місця фарбування, також знаходились автомобілі працівників магазину «Піраміда», але жодних претензій з приводу їх пошкодження фарбою не було.
Свідок ОСОБА_13 показав, що він, як досвідчена в галузі будівництва особа, контролював хід виконання робіт з монтажу металоконструкцій громадянином ОСОБА_12 .. Правовідносини з ОСОБА_2 він ніяк не оформляв, просто допомагав на засадах добросусідства.
Свідок переконаний, що під час виконання робіт з фарбування металевих конструкцій, вимоги правил виконання такого характеру робіт було дотримано і з приводу пофарбованих автомобілів до нього ніхто не звертався.
Чутки про виїзд працівників поліції до нього доходили, але він особисто у цих подіях участі не брав.
У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
За частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7123410100:01:001:1607, площею 0,1108 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач – власником земельної ділянки з кадастровим номером 7123410100:01:001:2396, площею 0,346 га за адресою: АДРЕСА_1 .
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повідомила Державну інспекцію архітектури та містобудування України про початок виконання будівельних робіт з реконструкції складу з добудовою складських та торгівельних приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц).
Наведений висновок також викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.04.2021 в справі № 648/2035/17, від 15.07.2021 у справі № 520/4080/16, від 27.10.2021 у справі № 461/484/18, від 09.02.2022 у справі № 161/7881/20.
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, що між відповідачем ФОП ОСОБА_2 (Замовником) та ОСОБА_12 (Виконавцем) укладено цивільно?правовий договір. 
Предметом договору є роботи з монтажу металоконструкцій (п. 1.1.).
Координація та контроль за виконання робіт покладено на уповноваженого представника Замовника Сінельнікова В.О. 
Апеляційний суд зазначає, що ознаками, які притаманні цивільно-правовим договорам є: оплата не процесу праці, а результату; результат визначається після закінчення роботи; результат оформляється актом-прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг); оплата проводиться на підставі актів; фізична особа, яка виконує роботу (надає послуги), не дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організує свою роботу та виконує її на власний ризик; підприємство не повинно дотримуватись трудового законодавства.
Договір підряду – це вид цивільно-правового договору, за яким підрядник зобов`язується на власний ризик виконати певну роботу та передати її результат замовнику, а замовник – прийняти й оплатити. Цивільно-правовий договір, включаючи підряд, спрямований на досягнення кінцевого результату, забезпечуючи виконавцю організаційну незалежність. Метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату.
Відповідно до частин першої-третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.
Замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду (частина перша статті 850 ЦК України).
Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги – відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (стаття 849 ЦК України).
За частиною другою статті 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.
Невиконання чи неналежне виконання підрядником умов договору не звільняє замовника від відповідальності перед третіми особами, які не є стороною договору підряду (постанова Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 753/10817/16-ц).
З огляду на те, що Замовник залишив за собою право здійснювати контроль за ходом та якістю виконання робіт та здійснювати технічний нагляд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до вимог ч. 2 ст. 1172 ЦК України.
Законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог долучено записи з камер відеоспостереження. Також позивачем долучено докази, що підтверджують факт звернення до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області по факту пошкодження майна. Зазначена подія зафіксована, зокрема, протоколом огляду місця події.
Відповідачем ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності її вини. ФОП ОСОБА_2 , як замовник та власник земельної ділянки, зобов`язана була вчиняти всі необхідні дії задля забезпечення безпеки проведення робіт, передбачених укладеним договором.
У даній справі позивач разом із позовною заявою подала до суду Звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції, аналізуючи наданий Звіт, дійшов висновку, що правом визначати розмір заподіяної особі шкоди, суб`єкт підприємницької діяльності оцінювач ОСОБА_3 не наділений, оскільки, згідно з копією кваліфікаційного свідоцтва суб`єкту підприємницької діяльності дозволені такі напрями оцінки майна: оцінка об`єктів у матеріальній формі; оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), в тому числі земельних ділянок та майнових прав на них; оцінка машин та обладнання; оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин та обладнання, колісних транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів та тих, що становлять культурну цінність.
Також суд зауважив, що виконана оцінка не містить жодного посилання на застосовані норми Національного стандарту № 1 та застосовані оцінювачем Методики, а фактично зведена до того, щоб підтвердити виданий ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» рахунок фактуру.
Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Згідно із ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до п.п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.
Отже, аналіз даної норми права дає можливим дійти до висновку про те, що належним підтвердженням розміру оціненої шкоди є звіт або акт оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.
Оцінювач ОСОБА_3 є суб`єктом оціночної діяльності та має кваліфікацію оцінювача об`єктів в матеріальній формі по спеціалізації «Оцінка дорожніх транспортних засобів», відповідно до сертифікату № 926/2020, виданого Фондом державного майна України 20.10.2020.
Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Водночас, відповідно до п. 56 Національного стандарту № 1, Звіт про оцінку майна складається в електронній та паперовій формі, якщо складання звіту про оцінку майна в паперовій формі передбачено нормативно-правовими актами з оцінки майна або договором на проведення оцінки майна, та може складатися в повній або стислій формі.
Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби – строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно?правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби – інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
У випадку, якщо звіт про оцінку транспортного засобу складений взагалі без його огляду, такий звіт є неналежним доказом у справі (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц).
Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що наявний в матеріалах справи Звіт про проведення незалежної оцінки по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, відповідає вимогам вказаних вище Закону та Методики, отже є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує та встановлює розмір завданих збитків.
Пунктами 2, 3 частиною першою статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Проте, відповідач не скористався своїм правом під час розгляду справи та не заявив клопотання про призначення експертизи.
Разом з тим, із Додатку до Звіту «Калькуляція вартості відновлювального ремонту» вбачається, що до загального розміру вартості відновлювального ремонту включений такий вид робіт як «нанесення нано кераміки» на суму 20000 грн.
Однак, аналізуючи Звіт оцінювача, колегія суддів зазначає, що необхідність проведення робіт із нанесення нано кераміки для відновлення попереднього стану автомобіля не зазначена.
Отже, апеляційний суд доходить висновку про те, що вказаний вище вид роботи спрямований на покращення стану транспортного засобу та є додатковою послугою, а тому такі витрати відшкодуванню не підлягають. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 81420 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.11.2025 підлягає скасуванню з винесенням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 16 від 18.11.2024 (т. 1 а.с. 1) та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 16 від 01.12.2025 (т. 2 а.с. 44).
Також позивачем було сплачено 6500 грн за виїзд оцінювача та проведення Звіту по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 03/04/01 від 03.04.2024 (т. 1 а.с. 31).
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції від 10.11.2025 та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 935,41 грн та апеляційної скарги в розмірі 1402,88 грн, а також витрати на проведення Звіту оцінювача по визначенню матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, в розмірі 5019,95 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 81420 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 935,41 грн та апеляційної скарги в розмірі 1402,88 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 5019,95 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Л.І. Василенко