ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.01.2026	Справа № 910/14306/25	

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Привалова А.І., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/14306/25 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва» 
про стягнення 25981,76 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва» про стягнення 25 981,76 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача, у порядку регресу, перейшло право вимоги на отримання від особи відповідальної за завдані збитки компенсації, відшкодованої потерпілій особі, оскільки водій, який є працівником відповідача, самовільно залишив місце пригоди.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.11.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035.
Утім, ухвала суду була повернута відділенням поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням строку зберігання».
За аналізом приписів пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, день проставлення у поштовому повідомлені відмітки «за закінченням строку зберігання» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, 21.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній погоджується з доказами позивача та не заперечує про розгляд справи без відповідача. 
Інших доказів на підтвердження позовних вимог, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

30.07.2024 між позивачем, як страховиком, та відповідачем, як страхувальником, було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221097649 (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Toyota», номерний знак НОМЕР_1 .
За умовами Договору страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн, при франшизі 2000,00 грн. Строк дії Договору встановлено з 28.05.2024 по 27.05.2025 включно
З постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі №760/32195/24 вбачається, що водій ОСОБА_1 , 21.11.2024 о 11 год. 00 хв. по вул. В.Липківського, 25 у м. Києві, керуючи т.з. «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП,у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №828357 від 03.12.2024.
Крім того, ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим порушив п.п.2.10 (а), 2.10 (д) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. На підставі вищевикладеного на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №828358 від 03.12.2024.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі №760/32195/24 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400,00 грн.
Стаття 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлює відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. А стаття 122-4 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.
Постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі №760/32195/24 в апеляційному порядку не оскаржувалась, і набрала законної сили.
Частиною 6 статті 75 ГПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, враховуючи положення частини 6 статті 75 ГПК України, постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі №760/32195/24 є обов`язковою для господарського суду при розгляді цієї справи в питанні того, що ОСОБА_1 було допущено порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, при вчиненні спірної ДТП, та що ОСОБА_1 залишив місце вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок зазначеного вище ДТП, було завдано майнової шкоди власнику транспортного засобу транспортного засобу «Пежо» (д.н.з. НОМЕР_3 ). 
Транспортний засіб «Пежо» (д.н.з. НОМЕР_3 ) на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано в страховій компанії АТ «СК «Арсенал Страхування» за Договором КАСКО №666/24/-Т/ОЛ5/11216.
АТ «СК «Арсенал Страхування», виконуючи умови договору страхування, було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 57 703,73 грн.
На підставі претензії АТ «СК «Арсенал Страхування» за вих. №180425-579/р-ТС від 18.04.2025, полісу обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» було складено страховий акт/наказ № 28003133587/1 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 25 981,76 грн, які були перераховані на рахунок АТ «СК «Арсенал Страхування» згідно платіжної інструкції № 033915 від 01.05.2025. 
Відповідно до ремонтної калькуляції №2800313356 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» (д.н.з. НОМЕР_3 ), склала 27 981,76 грн, оскільки позивачем з рахунку СТО було виключено роботи, матеріали та запчастини щодо пошкоджень, які не мали відношення до спірного ДТП.
Також, позивачем з суми страхового відшкодування було виключено розмір франшизи в сумі 2000,00 грн.
Відтак, оскільки на момент ДТП, яка сталося 21.11.2024, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва» та був при виконанні своїх робочих обов`язків, проте залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, позивач на підставі ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути кошти в розмірі 25 981,76 грн з відповідача.
Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву зазначені вище обставини не оспорює та не заперечує.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відтак, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961 (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Преамбулою Закону № 1961 було передбачено, що цей Закон регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 6 Закону № 1961 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Судом установлено, що відповідно до Закону № 1961, умов Договору та на підставі заяви потерпілого, позивачем 01.05.2025 було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 25 981,76 грн.
Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961 страховик (позивач) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (відповідача) або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Факт самовільного залишення місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі №760/32195/24.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з положеннями статей 73, 74, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, оцінивши надані сторонами докази в цілому та кожен окремо, з огляду на встановлений статтею 79 ГПК України принцип вірогідності, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн представник позивача зазначив, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та Фізичною особою підприємцем Волчек Н.М.(далі - Повірений) було укладено Договір доручення №1 ВНМ від 01.11.2023, відповідно до якого, ФОП Волчек Н.М. з метою виконання умов договору, має право залучати для виконання покладених на неї обов`язків адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські об`єднання, оплачувати їх послуги, які підлягають відшкодуванню Довірителем на умовах, порядку та строки визначені ч. 5 Договору. 
02.11.2023 між ФОП Волчек Н.М. та Адвокатським бюро «Білий» укладено Договір про надання правової допомоги №2/23ю, відповідно до умов якого Адвокатське бюро «Білий» зобов`язується за дорученням ФОП Волчек Н.М. надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", що підтверджується договором доручення №1 ВНМ від 02.11.2023 та Додатком № 1 до нього. 
Згідно Договору про надання правової допомоги №2/23ю та Додатку №2 позивачем (через повірену особу ФОП Волчек Н.М.) було понесено витрати за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується підписаним між ФОП Волчек Н.М. та Адвокатським бюро «Білий» Актом прийому-передачі наданих послуг № 1/37602 від 06.11.2025.
При цьому, на підтвердження представництва інтересів позивача надано копію довіреності № 13 від 06.01.2025, виданої на ім`я Білого Віталія Сергійовича, та копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю Білим В.С. ХС №000229 від 14.08.2019.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 колегією судді здійснено висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
З огляду на зазначене вище, враховуючи фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу, фактично вчинені адвокатом дії щодо підготовки та подання позову, відсутність заперечень відповідача щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати у розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню стороною відповідача.
Керуючись статтями 12, 126, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва 

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український головний проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут з меліоративного і водогосподарського будівництва" (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, Київ, 03035; код ЄДРПОУ 01035101) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вул. Теліги Олени, 6-В, м. Київ, 04112; код ЄДРПОУ 20033533) суму страхового відшкодування у сумі 25 981 грн 76 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.01.2026.

Суддя А.І. Привалов