Справа № 127/19430/24
Провадження № 22-ц/801/106/2026
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року	Справа № 127/19430/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Сичуком М.М. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом Вінницької окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, до ОСОБА_1 про скасування права на нерухоме майно та повернення земельної ділянки,
встановив:
У червні 2025 року перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063, із одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку; 
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Вінницькій міській територіальній громаді в особі Вінницької міської ради земельну ділянку площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року №2203 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ОСОБА_1 безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063.
На підставі зазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук І.В. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку. 
Встановлено, що вказана земельна ділянка накладається на ставок «Качатник» та належить до земель водного фонду.
Так, відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ВН, який 12 січня 1994 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №4, у користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції перебувала земельна ділянка площею 22,05 га на території Агрономічної сільської ради, на якій розташований ставок «Качатник».
Рішенням Агрономічної сільської ради від 14 березня 1997 року погоджено проект зміни меж міста Вінниці та надано згоду на вилучення з меж сільської ради та включення в межу міста Вінниці 141 га земель, у тому числі і земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Також рішенням Вінницької районної ради від 26 липня 1997 року погоджено пропозиції про включення в межу міста Вінниці земельних ділянок в розмірах по угіддях, згідно з додатком, зокрема і земельну ділянку Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Вінницька міська рада рішенням від 22 травня 1998 року «Про зміну меж міста» погодилась з пропозиціями про включення в межу міста Вінниці земельних ділянок загальною площею 747,4 га відповідно до розробленого проекту межі міста в розмірах і угіддях згідно з додатком, у тому числі і ділянки Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 43 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Вінницькою обласною Радою рішенням 16 сесії 3 скликання № 255 також погоджено включення в межі м. Вінниці земельних ділянок загальною площею 774 га відповідно до розробленого проекту встановлення меж міста по землекористувачах, в розмірах і по угіддях згідно з додатком, у тому числі і ділянки Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15.1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж міста Вінниця» від 19 червня 2003 року в адміністративні межі міста включено 141 га земель Агрономічної сільської ради, у тому числі і ділянку, яка перебувала в користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
В свою чергу РС ВАТ «Голуба Нива», як правонаступник Вінницької рибоводно-меліоративної станції, звернулось до Вінницької міської ради з листом №б/н про видачу технічного завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку водного фонду орієнтовною площею 22,05 га, яка розташована по Барському шосе, для риборозведення та будівництва гідротехнічних споруд.
Вінницької міською радою 14 березня 2008 року надано технічне завдання №204-2 на розробку технічної документації по інвентаризації земель та складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку для потреб водогосподарських підприємств загальною площею 22,05 га, що розташоване по АДРЕСА_1 .
Так, на замовлення РС ВАТ «Голуба Нива» у 2008 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування землею на умовах оренди для рекреаційного призначення по вул. Барське шосе у м. Вінниці. Зазначеною документацією відновлено в натурі межу земельної ділянки відповідно до державного акта на право постійного користування землею площею 22,05 га.
За результатами проведених геодезичних вимірювань із врахуванням межі м. Вінниці визначено, що загальна площа ставка «Качатник» в межах м.Вінниці становить 20,9825 га; земельна ділянка площею 0,71 га належить Вінницькому вентральному підприємству електромереж (під опорами ЛЕП 110 КВт) і Управлінню комунального господарства Вінницького міськвиконкому; частина земельної ділянки площею 0,0758 га передана у приватну масність ОСОБА_2 ; частина земельної ділянки площею 0,2817 га ставка «Качатник» не ввійшла в межі м. Вінниці і знаходиться на території Якушинецької сільської ради. Відповідно до експлікації земельних угідь земельна ділянка ВС ВАТ «Голуба Нива» площею 20,9825 га за основним цільовим призначенням залежить до земель водного фонду, вид використання - для рекреаційного визначення.
Рішенням Вінницької міської ради від 04 липня 2008 року № 2025 РС ВАТ «Голуба Нива» передано зазначену земельну ділянку площею 20,9825 га у користування терміном на 5 років для рекреаційного призначення, за рахунок земель Вінницької рибоводно-меліоративної станції. Пунктом 15.1 зазначену земельну ділянку віднесено до категорії земель водного фонду.
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 19 вересня 2008 року № 2082 внесено зміни до рішення міської ради від 04 липня 2008 року в частині зміни терміну користування земельною ділянкою з «5 років» на «25 років».
Рішенням Вінницької міської ради від 29 березня 2013 року №1222 Департаменту комунального господарства та благоустрою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе.
На замовлення Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель» розроблено проект землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе в межах м. Вінниці.
У пояснювальній записці до проекту землеустрою та експлікації земель зазначено, що загальна площа земель водного фонду прибережної захисної смуги складає 4,9411 га.
Вінницькою міською радою 28 листопада 2013 року прийнято рішення №1507 про затвердження зазначеного проекту землеустрою (пункт 1) та зобов`язано Департамент комунального господарства та благоустрою надати цей проект на здійснення державної експертизи землевпорядної документації (пункт 2). Також у рішенні зазначено, що воно набуває чинності з моменту отримання позитивного висновку державної експертизи (пункт 3).
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 30 травня 2014 року № 1729 внесено зміни до рішення міської ради від 28 листопада 2013 року №1507.
Рішенням Вінницької міської ради від 27 лютого 2014 року №1641 ПАТ РСТ «Голуба Нива» надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива».
Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок у зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по вул. Барське шосе, б/н ум. Вінниця, передбачено поділ земельної ділянки площею 20,9825 га на 7 ділянок: площею 0,5839 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0008; площею 8,3407 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0009; площею 8,0242 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0010; площею 1,1743 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0011; площею 2,3634 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0012; площею 0,0889 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0013; площею 0,2979 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0014.
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року № 2164 затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель ПАТ РСТ «Голуба Нива» та поділу земельних ділянок, у зв`язку із змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь по АДРЕСА_2 . Зазначені 7 ділянок віднесено до земель рекреаційного призначення. Також ПАТ РСТ «Голуба Нива» надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_2 , площами 8,3407 га, 2,3634 га та 1,1743 га за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива».
Того ж дня, рішенням Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року №2175 109 громадянам надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року № 2206 затверджено технічну документацію щодо поділу земельних ділянок ПАТ РСТ «Голуба Нива» для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на території Вінницької міської ради по АДРЕСА_2 . Вищезазначені три ділянки (площами 8,3407 га, 2,3634 га, 1,1743 га) поділено на 113 ділянок та віднесено їх до категорії земель рекреаційного призначення з видом використання - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.
Рішенням Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року № 2203 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_3 громадянам передано у власність земельні ділянки за рахунок земель, які перебували у користуванні ПАТ РСТ «Голуба нива», зокрема земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063 площею 0,0846 га передано у приватну власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва.
Таким чином земельна ділянка площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063, утворена за результатами поділу ділянки водного фонду площею 22,5 га, на якій розташований ставок «Качатник», незаконно вибула з комунальної власності.
Належність спірної ділянки до земель водного фонду також підтверджена висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № СЕ-19/102-22/8524 від 27 листопада 2023 року, проведеної у межах розслідування кримінального провадження № 2016020110000124, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 вересня 2016 року за фактом порушення правил охорони водного об`єкта заплави річки Вишня у м.Вінниці за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України.
Позивач вказує, що у медіа також опубліковано ряд статей та відеосюжетів, що надані Вінницькою міською радою у приватну власність земельні ділянки для будівництва об`єктів рекреаційного призначення фактично знаходяться посеред ставка «Качатник» та що їх власниками здійснюється засипання цього водного об`єкта. 
Таким чином, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу країни (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим, крім випадків, передбачених ст.59 ЗК України.
Таким чином спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та не може перебувати у приватній власності фізичних осіб, що і слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, заступник керівника Вінницької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У скарзі зазначає, що наданими прокурором доказами доведено незаконність зміни цільового призначення земельних ділянок і в позовній заяві прокурора наведені аргументи, які свідчать про протиправність надання земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва за рахунок ставка «Качатник». Суд першої інстанції безпідставно проігнорував висновки Великої Палати Верховного Суду у справах, які стосуються земель водного фонду та способу їх захисту. Норми ЦК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії – звернення прокурора з позовом до суду, тобто 10 червня 2024 року. Матеріалами справи доведено недобросовісність ОСОБА_1 , водночас судом не надано оцінку цим доводам. Судом залишено поза увагою та не надано оцінки ряду наданих прокуратурою доказів.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Також просить вирішити питання судових витрат.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ВН, який 12 січня 1994 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №4, у користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції перебувала земельна ділянка площею 22,05 га на території Агрономічної сільської ради, на якій розташований ставок «Качатник».
На підставі рішення Агрономічної сільської ради від 14 березня 1997 року погоджено проект зміни меж міста Вінниці та надано згоду на вилучення з меж сільської ради та включення в межу міста Вінниці 141 га земель, у тому числі і земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Також, рішенням Вінницької районної ради від 26 липня 1997 року погоджено пропозиції про включення в межу міста Вінниці земельних ділянок в розмірах по угіддях, згідно з додатком, зокрема і земельну ділянку Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Вінницька міська рада рішенням від 22 травня 1998 року «Про зміну меж міста» погодилась з пропозиціями про включення в межу міста Вінниці земельних ділянок загальною площею 747,4 га відповідно до розробленого проекту межі міста в розмірах і угіддях згідно з додатком, у тому числі і ділянки Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 43 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Вінницькою обласною Радою рішенням 16 сесії 3 скликання № 255 також і погоджено включення в межі м. Вінниці земельних ділянок відповідно до розробленого проекту встановлення меж міста по землекористувачах, в розмірах і по угіддях згідно з додатком, у тому числі і ділянки Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж міста Вінниця» від 19 червня 2003 року в адміністративні межі міста включено 141 та земель Агрономічної сільської ради, у тому числі і ділянку, яка перебувала у користуванні Вінницької рибоводно-меліоративної станції площею 22,1 га, з яких 15,1 га - під водою, 6,3 га - боліт та 0,7 га - під господарськими шляхами.
Відповідно до рішення регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області від 30 вересня 1996 року №867 Вінницька рибоводно-меліоративна станція перетворена у рибоводне сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство «Голуба Нива».
В свою чергу РС ВАТ «Голуба Нива» звернулось до Вінницької міської ради з листом №б/н про видачу технічного завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку водного фонду орієнтовною площею 22,05 га, яка розташована по Барському шосе, для риборозведення та будівництва гідротехнічних споруд.
Вінницькою міською радою 14 березня 2008 року надано технічне завдання №204-2 на розробку технічної документації по інвентаризації земель та складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку для потреб водогосподарських підприємств загальною площею 22,05 га, що розташоване по вул. Барське шосе, б/н.
Так, на замовлення РС ВАТ «Голуба Нива» у 2008 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування землею на умовах оренди для рекреаційного призначення по вул. Барське шосе у м. Вінниці.
Зазначеною документацією відновлено в натурі межу земельної ділянки відповідно до державного акта на право постійного користування землею площею 22,05 га.
Згідно проведених геодезичних вимірювань із врахуванням межі м.Вінниці визначено, що: загальна площа ставка «Качатник» в межах м.Вінниці становить 20.9825 га; земельна ділянка площею 0,71 га належить Вінницькому вентральному підприємству електромереж (під опорами ЛЕП 110 КВт) і Управлінню комунального господарства Вінницького міськвиконкому; частина земельної ділянки площею 0,0758 га передана у приватну масність ОСОБА_2 ; частина земельної ділянки площею 0,2817 га ставка «Качатник» не ввійшла в межі м. Вінниці і знаходиться на території Якушинецької сільської ради.
Відповідно до експлікації земельних угідь земельна ділянка ВС ВАТ «Голуба Нива» площею 20,9825 га за основним цільовим призначенням належить до земель водного фонду, вид використання - для рекреаційного визначення.
Рішенням Вінницької міської ради від 04 липня 2008 року №2025 РС ВАТ «Голуба Нива» передано зазначену земельну ділянку площею 20,9825 га у користування терміном на 5 років для рекреаційного призначення, за рахунок земель Вінницької рибоводно-меліоративної станції. Пунктом 15.1 зазначену земельну ділянку віднесено до категорії земель водного фонду.
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 19 вересня 2008 року №2082 внесено зміни до рішення міської ради від 04 липня 2008 року в частині зміни терміну користування земельною ділянкою з «5 років» на «25 років». 
Рішенням Вінницької міської ради від 29 березня 2013 року №1222 Департаменту комунального господарства та благоустрою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе.
На замовлення Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради ТОВ «Бюро інвентаризації та оцінки земель» розроблено проект землеустрою щодо винесення та встановлення меж прибережно-захисних смуг земель водного фонду річки Вишня та ставу «Поділля» (Вишенського ставка) в районі Барського шосе в межах м. Вінниці.
У пояснювальній записці до проекту землеустрою та експлікації земель зазначено, що загальна площа земель водного фонду прибережної захисної смуги складає 4,9411 га.
Вінницькою міською радою 28 листопада 2013 року прийнято рішення №1507 про затвердження зазначеного проекту землеустрою (пункт 1) та зобов`язано Департамент комунального господарства та благоустрою надати цей проект на здійснення державної експертизи землевпорядної документації (пункт 2). Також у рішенні зазначено, що воно набуває чинності з моменту отримання позитивного висновку державної експертизи (пункт 3).
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 30 травня 2014 року №1729 внесено зміни до рішення міської ради від 28 листопада 2013 року №1507.
Пункти 2 та 3 рішення №1507 змінено на: «2. Департаменту архітектури, містобудування та кадастру врахувати дане рішення при здійсненні моніторингу та при розробці містобудівної документації.
Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи.»
Рішенням Вінницької міської ради від 27 лютого 2014 року №1641 ПАТ РСТ «Голуба Нива» надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива».
Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель та поділу земельних ділянок у зв`язку зі змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива» на території Вінницької міської ради по вул. Барське шосе, б/н ум. Вінниця, передбачено поділ земельної ділянки площею 20,9825 га на 7 ділянок: площею 0,5839 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0008; площею 8,3407 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0009; площею 8,0242 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0010; площею 1,1743 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0011; площею 2,3634 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0012; площею 0,0889 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0013; площею 0,2979 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0014.
У подальшому рішенням Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року №2164 затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель ПАТ РСТ «Голуба Нива» та поділу земельних ділянок, у зв`язку із змінами якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь по АДРЕСА_2 . 
Зазначені 7 ділянок віднесено до земель рекреаційного призначення. Також ПАТ РСТ «Голуба Нива» надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо поділу земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_2 , площами 8,3407 га, 2,3634 га та 1,1743 га за рахунок земель комунальної власності, що перебувають у користуванні ПАТ РСТ «Голуба Нива».
Також на підставі рішення Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року №2175, 109 громадянам надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року №2206 затверджено технічну документацію щодо поділу земельних ділянок ПАТ РСТ «Голуба Нива» для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на території Вінницької міської ради по АДРЕСА_2 . Вищезазначені три ділянки (площами 8,3407 га, 2,3634 га, 1,1743 га) поділено на 113 ділянок та віднесено їх до категорії земель рекреаційного призначення з видом використання - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.
Рішенням Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року №2203 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_3 громадянам передано у власність земельні ділянки за рахунок земель, які перебували у користуванні ПАТ РСТ «Голуба нива», зокрема земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063 площею 0,0846 га передано у приватну власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва.
На підставі зазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Іриною Вікторівною за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку. Номер запису про право власності 10889683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 708357405101.
Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури, вважаючи, що земельна ділянка площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063, яка утворена за результатами поділу ділянки водного фонду площею 22,5 га, на якій розташований ставок «Качатник», незаконно вибула з комунальної власності, звернувся до суду із позовом про усунення перешкод Вінницькій міській територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063.
Суд першої інстанції, дослідивши мотиви заявленого позову та матеріали справи встановив, що на час звернення першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради з даним позовом до суду Вінницька міська рада мала статус власника, яка втратила можливість володіння річчю. А тому суд дійшов висновку про теоретичну можливість захисту інтересів держави шляхом пред`явлення позову про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, який прокурором не заявлений. 
Оскільки суд першої інстанції вважав, що за обставин даної справи інтереси держави підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, який прокурором не заявлений, відтак у задоволенні позовних вимог відмовив у зв`язку з обранням позивачем невірного способу захисту.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи позовні вимоги перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури вказував, що земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063 накладається на ставок «Качатник» та належить до земель водного фонду, а передача у приватну власність земель водного фонду для індивідуального дачного будівництва законом не передбачена. 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України).
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
Суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063 утворена за результатами поділу ділянки водного фонду площею 22,5 га, на якій розташований ставок «Качатник», і саме з огляду на цільове призначення цієї земельної ділянки, як ділянки водного фонду, позивач стверджує про протиправне набуття її у власність відповідачкою для індивідуального дачного будівництва.
Тому прокурор правомірно послався на приписи статей 391 ЦК України та 152 ЗК України при обґрунтуванні позовних вимог, зокрема в частині обрання ним належного способу захисту.
Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги, що земельну ділянку площею 0,0846 га з кадастровим номером 0510100000:02:103:0063 передано у власність ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницької міської ради від 26 червня 2015 року.
20 серпня 2015 року на підставі вказаного рішення за ОСОБА_1 зареєстровано право власності.
З позовом до суду про усунення перешкод Вінницькій міській територіальній громаді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0510100000:02:103:0028 шляхом скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на цю ділянку та зобов`язання останньої повернути ділянку Вінницькій міській територіальній громаді в особі Вінницької міської ради перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури звернувся 11 червня 2024 року, тобто через дев`ять років після передання земельної ділянки у власність відповідача. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, визначених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (частина друга статті 1 Першого протоколу до Конвенції).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на володіння майном.
Щодо статусу земельної ділянки як «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ послідовно розширює це поняття, охоплюючи, зокрема: право власності на земельну ділянку; право користування землею (оренда, суперфіцій, емфітевзис); інші речові права на землю; майнові інтереси, пов`язані із землею; «легітимні очікування» отримати або зберегти право на землю.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». З питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Отже, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність чи у довготривалу оренду, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте, поведінка особи, в якої майно витребовується.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), §166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
Наведених міркувань достатньо для визнання судом того, що за обставин цієї справи позбавлення заявниці права власності на земельну ділянку без надання будь-якої форми компенсації чи відшкодування не забезпечило справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу, якщо такі були, з одного боку, і правом заявниці на мирне володіння своїм майном, з іншого.
Припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку без будь-якої компенсації фактично призведе до того, що ОСОБА_1 понесе відповідальність за помилку, а сам орган місцевого самоврядування та інші учасники в ланцюгу цивільного обороту спірної земельної ділянки не понесуть відповідальності за свої протиправні дії. 
В демократичному суспільстві і правовій державі громадяни, які діють відповідно до закону, не повинні страждати від помилок та порушень, які були вчинені державним органом (органом місцевого самоврядування) і тим більше відповідати за ці порушення. 
Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. 
У рішенні від 11 січня 2024 року (справа «Шамакова проти України») Європейський суд також наголосив, що позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (рішення).
У рішенні від 24 жовтня 2024 року (справа «Дроздик та Мікула проти України») Європейський суд теж зазначив, що у контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам. 
Апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду, викладену у пункті 37 рішення «Графов проти України» від 18 грудня 2018 року: «Суд нагадує, що необхідність виправити стару «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій державного органу влади. Ризик будь-якої помилки державного органу влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплату належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування колишньому добросовісному власникові».
У даній справі Вінницька міська рада цілеспрямовано приймала вищезгадані рішення, які стосувалися користування земельними ділянками водного фонду, і одними з останніх рішень Вінницька міська рада змінила цільове призначення земельних ділянок, поділила земельні ділянки на декілька десятків інших земельних ділянок для надання громадянам у користування. Ці рішення приймались більше десяти років тому. Прокуратура протягом цього часу не оскаржувала їх, а Вінницька міська рада не вважала незаконними свої дії. При розгляді цієї справи недобросовісність у діях відповідача не встановлена.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 повинна була знати, що спірна земельна ділянка – це земельна ділянка водного фонду є нічим іншим, як припущенням.
У цій справі встановлено, що за минуванням багатьох років землі водного фонду фактично перестали існувати, як водні об`єкти, адже спірні земельні ділянки штучним шляхом (засипанням ґрунтом, будівельним сміттям, висушуванням) перетворились на земельні ділянки, придатні для дачного господарства, і цьому є підтвердження – наявність забудов (нерухомості) на спірних земельних ділянках, і це є загальновідомою обставиною для мешканців територіальної громади.
Публікації в засобах масової інформації, про які вказує прокурор, не можуть стверджувати про наявність суспільного інтересу до питання правильності дій прокуратора щодо відібрання у власників спірних земельних ділянок на користь територіальної громади, адже є багато публікацій іншого характеру, в яких висвітлюється незадоволення громадян щодо позбавлення права власності на земельні ділянки, які набувались у законний спосіб, і на деяких з них вже здійснювалося будівництво, а в деяких випадках таке право вже переходило по спадщині або за цивільно-правовими договорами. 
У даному випадку, у разі задоволення позову, не буде дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка явно страждає. ОСОБА_1 відкрито володіє земельною ділянкою, яка була набута нею у власність за процедурою, визначеною законом. На момент набуття її у власність ОСОБА_1 не могла знати, що спірна земельна ділянка не підлягала передачі громадянам у приватну власність. Недобросовісність поведінки ОСОБА_1 не доведена.
ОСОБА_1 не була запропонована будь-яка компенсація за відібрання ділянки і це є зрозумілим, адже відібрання земельної ділянки на користь територіальної громади (яка самостійно не бажала захищати свої інтереси) не несе ніякого суспільного інтересу. Відібрання у ОСОБА_1 земельної ділянки на користь територіальної громади при наявності чинних вищезгаданих рішень Вінницької міської ради (у тому числі щодо зміни цільового призначення земельної ділянки) призведе до безвихідної ситуації, коли постане питання «що далі?», і скоріш за все, ці земельні ділянки будуть передані іншим користувачам. 
Справедлива рівновага, на думку апеляційного суду, в даному випадку була б в тому випадку, коли земельна ділянка витребовувалася у ОСОБА_1 одразу після того, як остання отримала її у власність, а не зі спливом значного проміжку часу, коли земельна ділянка фактично вже не є земельною ділянкою водного фонд. 
Отже, позбавлення ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, яка вже тривалий період володіє ним, без компенсації їй вартості такого майна призведе до надмірного тягаря, що матиме наслідком порушення положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підлягає до застосування стаття 1 Першого протоколу до Конвенції і відповідна практика ЄСПЛ.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк