Справа № 296/7628/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Гришковець А. Л. , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Айконс»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020 в сумі 10 482 грн. 50 коп., з них: 3 500 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 997 грн. 50 коп. заборгованості за комісією і відсотками та 5 985 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за процентами, а також судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., мотивуючи тим, що 12.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1043771 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов вказаного договору сума виданого кредиту становить 3500 грн. 00 коп.; дата надання кредиту – 12.09.2020; строк кредиту – 15 днів; стандартна процетна ставка – 1,90% в день. 
На підтвердження виконання товариством п. 2.1. кредитного договору позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 12.09.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500 грн. 00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що являється доказом видачі кредитних коштів. 
28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп»» було укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відсупило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс груп»» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020, укладеним з ОСОБА_1 
28.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп»», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступило право вимоги за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Айконс»» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .. 
На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позивачем на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, однак на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 21.03.2025 розмір заборгованості становить вищевказану суму. 
Позивач делегував захист своїх інтересів щодо пред`явлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ОСОБА_2 у відповідності до договору про надання правової допомоги Б/Н від 16.06.2025 та на підставі довіреності Б/Н від 16.06.2025.
Згідно ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать витрати на професійну правову допомогу. 
Тому, орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ «ФК «Айконс» у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань ОСОБА_1 в рамках кредитного договору становить 12 922 грн. 40 коп., в тому числі 10 500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн. сплаченого судового збору.
Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 
Представник позивача в своїй позовній заяві просить справу слухати у його відсутність. 
Відзиву на позов відповідачем до суду не надано, хоча своєчасно та належним чином останній був повідомлений про відкриття провадження у справі з роз`ясненням прав на подання відзиву на позов, що підтверджується поштовим повідомленням. 
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. 
Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В абзаці 2 ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. 
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. 
У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до п.п.15,16 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу також врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 12.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , тобто відповідачем, було укладено договір №1043771 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (а. с. 23-29). 
Відповідно до ч. 1 вказаного договору «Предмет договору», укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаному при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. 
На умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 3 500 грн..Строк кредиту – 15 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. 
Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожен день коритсування кредитом (693,50% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3. цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в графіку платежів. 
Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п. п. 1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки. 
Згідно ч. 2 договору «Порядок та умови надання кредиту» кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 . 
У випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. 00 коп. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору, що передбачено ч. 4 договору «Пролонгація строку кредиту». 
Частиною 10 договору визначено реквізити та підписи сторін.
Вказаний договір підписано сторонами електронними підписами, зокрема відповідачем (позичальником) – ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 12.09.2020 о 23:11:41 ОСОБА_1 .. 
Копія довідки про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №1043771 від 12.09.2020, ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор – А458; дата відправки ідентифікатора позичальнику 12.09.2020; номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380978948852 (а. с. 18).
Копія листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643_250521092849 від 21.05.2025 свідчить, що 12.09.2020 о 23:13:03 було успішно перераховано грошові кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 в сумі 3 500 грн. 00 коп.. Номер транзакції в системі iPay.ua – 66184628, тобто перераховано кошти на картку, номер якої визначено п. 2.1. договору (а. с. 40).
Таким чином, укладення вказаного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і укладений ним з ТОВ «Лінеура Україна» правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди. 
При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «Лінеура Україна» не було б укладено. 
28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу №1-28/04/2021 (а. с.35-42). 
Згідно п. 1.1 договору на умовах, встановлених цим договором, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель Заборгованості). 
Відповідно до п. 1.2. внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. 
В. п. 6.2.3. зазначено, що права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2 договору. 
Відповідно до п. 7.1. договору в якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2 676 832 грн. 50 коп.. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п. 7.1. цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору, що передбачено п. 7.2. договору. 
Копія платіжної інструкції №37 від 28.04.2021 підтверджує факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» 2 676 832 грн. 50 коп.. Призначення платежу: оплата ціни за придбання права вимоги за договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 (а. с. 48). 
Копія витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/04/2021 від 28.04.2021 підтверджує, що в реєстрі боржників значиться ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020. Загальна сума заборгованості – 10 482 грн. 50 коп., із них: 3500 грн. 98 коп. заборгованості по тілу кредиту, 997 грн. 50 коп. заборгованості по відсотках та 5 985 грн. 00 коп. заборгованості за простроченими відсотками. Кількість днів прострочення 211 (а. с. 17). 
28.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп»» та ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» було укладено договір №1-28/04/2021 відступлення права вимоги (а. с. 19-22). 
Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону – кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. 
При цьому, новий кредитор набуватиме статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому проваджені та усіх судових спорах, пов`язаних з правом вимоги. 
Згідно п. 2.1. договору загальна вартість прав вимоги за договором становить 2 686 832 грн. 50 коп.. 
Копія платіжного доручення №3 від 28.04.2021 свідчить про факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Айконс» на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» 2 686 832 грн. 50 коп.. Призначення платежу: оплата послуг згідно договору №1-28/04/2021 від 28.04.2021 (а. с. 52). 
Копія витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №01-28/04/2021 від 28.04.2021 також підтверджує, що в реєстрі боржників значиться ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020. Загальна сума заборгованості – 10 482 грн. 50 коп., із них: 3500 грн. 98 коп. заборгованості по тілу кредиту, 997 грн. 50 коп. заборгованості по відсотках та 5 985 грн. 00 коп. заборгованості за простроченими відсотками. Кількість днів прострочення 211 (а. с. 16). 
Копія виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №1043771 свідчить, що по рахунку відповідача – ОСОБА_1 виведено заборгованість в сумі 10 482 грн. 50 коп. з них: 3500 грн. 00 коп. – заборгованості за просроченим тілом кредиту, 997 грн. 50 коп. заборгованості за відсотками та 5 985 грн. 00 коп. заборгованості за простроченими відсотками. Суд відмічає, що відомості про погашення відповідачем заборгованості у даній виписці відсутні (а. с. 15). 
Враховуючи, що строк кредитування згідно вказаного кредитного договору був погоджений сторонами на 15 днів, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку, а також зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять (додаткова угода до договору відсутня), а тому розмір відсотків підлягає перерахуванню.
Відтак, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 997 грн. 50 коп. за період з 12.09.2020 по 26.09.2020, виходячи з розрахунку: 3 500 грн.00 коп. (тіло кредиту) х 1,90% (проценти за користування кредитом) х 15 днів (строк позики)=997 грн. 50 коп..
За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не було вжито належним чином заходів щодо добровільного погашення заборгованості по договору №1043771 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 12.09.2020, суд приходить до висновку про стягнення з нього суми заборгованості, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3 500 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 997 грн. 50 коп., що в загальній сумі становить 4 497 грн. 50 коп., та відповідно до висновку про часткове задоволення позову. 
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України.
Частинами 1-2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.48 постанови від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Судом при дослідженні письмових доказів встановлено, що 16.06.2025 між ТОВ «ФК «Айконс» та адвокатом – Пархомчуком Сергієм Валерійовичем було укладено договір №16/06/2025 про надання правової допомоги (а.с.31-34).
Відповідно до п.1.1. вказаного договору клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором. 
Вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги, що передбачено п. 3.1. договору. 
Згідно п. 4.1. договору цей договір вступає в силу в момент підписання його сторонами і діє до 16.06.2027. 
Відповідно до копії акту про отримання правової допомоги від 08.10.2025 адвокат – Пархомчук С. В. надав, а клієнт – ТОВ «ФК «Айконс» прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №1043771 від 12.09.2020. Щодо визначення вартості послуг з надання правової допомоги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «Айконс» та ОСОБА_1 в рамках кредитного договору №1043771 від 12.09.2020 – 2000 грн. 00 коп.; складення та подання до суду позовної заяви – 5000 грн. 00 коп.; інші клопотання, заяви до суду – 3000 грн. 00 коп. та канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500 грн. 00 коп., що в загальній сумі становить 10 500 грн. 00 коп. (а.с. 83). 
З копії платіжної інструкції №12002 від 08.10.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «Айконс» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 10 500 грн. 00 коп. Призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку 08.10.2025-30 та договору про надання правової допомоги від 16.06.2025 (а. с. 84). 
Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04), заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений (справа "Немайстер проти Австрії), у рішенні "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Завданням суду при розгляді справи не є оцінка вищевказаних причин чи підстав, чи оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача за надані позивачу послуги.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним.
Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд приходить до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3500 грн. 00 коп.. 
Зважаючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1501 грн. 50 коп., що складає 42,90% від заявленої суми, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.05.2020 по справі №904/4507/18.
Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. в дохід держави, (із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі), який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі (2422,40х42,90%)=1039 грн. 20 коп..
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ Фінансова компанія «Айконс»» (код ЄДРПОУ: 44334170), що знаходиться за адресою: вул. Саперне Поле, 12 в м. Київ, заборгованість за договором №1043771 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 12.09.2020 в сумі 4 497 грн. 50 коп., із них: 3 500 грн. 00 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 997 грн. 50 коп. заборгованості за відсотками, а також витрати на правову допомогу в сумі 1501 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 1039 грн. 20 коп..
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя:	  	А.  Л.  Гришковець