ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/2116/24
Провадження № 1-кп/568/25/26

23 січня 2026 року м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №12024181210000156 по обвинуваченню  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михайлівка Радивилівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді лісника лісового обходу №8 ССВК «Радивилівський лісгосп», маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, осіб непрацездатного віку на утриманні немає, не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника адвоката ОСОБА_5 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на території України, у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, введено воєнний стан та Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.
ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відсутності підстав для заміни військової служби альтернативною (невійськовою), передбачених ст.2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» 23 травня 2024 року відмовився від отримання повістки для відправки 24.05.2024 о 09 годині 00 хвилин на військову службу під час загальної мобілізації у складі команди в/ч НОМЕР_1 , яку йому було вручено відповідно до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», мотивуючи свою відмову тим, що військова служба суперечить його релігійним переконанням. Зміст повістки ОСОБА_3 було оголошено.
Однак ОСОБА_3 , діючи всупереч статті 65 Конституції України, статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися о 09 годині 00 хвилин 24 травня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у зв`язку з призовом за мобілізацією та відправлення у військову частину, без поважних причин, умисно не з`явився за викликом та про причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив.
За таких обставин ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України, тобто в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, не визнав повністю. Пояснив суду, що з 26 березня 2009 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Не заперечує того, що 13 травня 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення персональних даних. Він подав заяву про застосування до нього норми ч.4 ст.35 Конституції України, а саме просить замінити виконання військового обов`язку, який суперечить його релігійним переконання Свідка Єгови, альтернативною (невійськовою) службою. Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 23.05.2024 року вручав йому повістку для явки до вказаної установи на 09 год. 00 хв. 24.05.2024 року для відправки для проходження військової служби у Збройних Силах України. Отримувати повістку він відмовився, тому зміст повістки йому було оголошено та він з ним ознайомився. 24.05.2024 року він не з`явився у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 з релігійних міркувань. Знову направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про заміну військової служби альтернативною (невійськовою) службою. Також аналогічне звернення про можливість заміни військової служби альтернативною (невійськовою) службою він направив до Дубенської районної військової державної адміністрації. На даний час він є активним членом РО Свідки Єгови, регулярно відвідує зібрання, проводить активну просвітницьку роботу, веде правильний спосіб життя, готовий виконувати свій громадянський обов`язок та проходити альтернативну (невійськову) службу. Строкову військову службу проходив. Просить суд замінити виконання військового обов`язку, який суперечить його релігійним переконання Свідка Єгови, альтернативною (невійськовою) службою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію обвинуваченого, зазначила що ОСОБА_3 готовий проходити альтернативну службу, на даний час має бронювання за місцем роботи ССВК «Радивилівський лісгосп». Також просить не застосовувати до ОСОБА_3 покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав наступні покази про те, що він є служителем Свідків Єгови в Україні так як і обвинувачений ОСОБА_3 ОСОБА_3 є активним охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, має глибокі релігійні переконання, приймає участь в усіх зібраннях прихожан вказаної церкви, а також проповідує Слово Боже. Також додав, що в силу своїх релігійних переконань Свідки Єгови не можуть служити у збройних силах та носити зброю.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що на даний час він обіймає посаду начальника відділу обліку мобілізаційної роботи, старший офіцер відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 . 23 травня 2024 року ОСОБА_3 відмовився отримувати повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини, про що було складено акт. При цьому ОСОБА_3 вказував про неможливість проходження військової служби за релігійними переконаннями. Зміст повістки ОСОБА_3 було оголошено та роз`яснено, що чинним законодавством не передбачено проходження альтернативної (невійськової) служби під час мобілізації. Однак ОСОБА_3 , будучи обізнаний з наслідками неявки за вказаною повісткою, у зазначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Документів, які б давали обвинуваченому право на відстрочку від призову, останній не надавав. Також зазначив, що усі мобілізовані до ЗСУ приймають присягу та носять військову форму, однак не усі приймають участь безпосередньо в бойових діях.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав наступні покази про те, що він обіймає посаду начальника відділення обліку мобілізаційної роботи, заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний з 01.06.2022 року та згідно довідки ВЛК від 15.05.2024 року є придатним до військової служби. 23.05.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 вручалась бойова повістка на відправку до військової частини. Від її отримання ОСОБА_3 відмовився, про що було складено акт. У визначений в повістці час ОСОБА_3 не з`явився. Додатково пояснив, що на законодавчому рівні, можливість проходження альтернативної служби у період дії на території країни військового стану, не встановлено. Така можливість передбачена для осіб, які зобов`язані проходити строкову військову службу. Військова частина НОМЕР_1 – це механізована бригада, в якій наявні тилові військові частини. Також доповнив, що військова служба без присяги, форми та зброї не буває. 
Попри те, що ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні заперечив, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, також підтверджується наступними письмовими доказами:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №12024181210000156 від 06.07.2024, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Зі змісту якого вбачається, що 06.07.2024 до чергової частини ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області надійшов рапорт ПОГ СВГ ВП №2 ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, а саме ухилення від призову під час мобілізації;
- повідомленням ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 336 КК України № 3/3897 від 05.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України;
- оригіналом повістки від 23.05.2024 року згідно якої ОСОБА_3 необхідно з`явитись о 09 годині 00 хвилин 24.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до в/ч НОМЕР_1 ВОС №420;
- актом комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.05.2024 року про факт відмови ОСОБА_3 отримати повістку для відправлення 24.05.2024 року в складі команди НОМЕР_1 . Текст повістки ОСОБА_3 було оголошено. 
- копією поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_6 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 від 24.05.2024, згідно ОСОБА_3 є придатним до військової служби, підлягає відправці, однак за повісткою не прибув;
- копією довідки військово-лікарської комісії №19/100 від 15.05.2024 відповідно якої ОСОБА_3 придатний до військової служби;
- копією картки №19/100 КНП «Міська поліклініка» Дубенська МР обстеження та медичного огляду (Придатність до військової служби в СВ ЗСУ) ОСОБА_3 ;
- копією військового квитка ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 21 червня 1993;
- довідкою релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» № 8062 від 13 травня 2024, відповідно до якої ОСОБА_3 з 26 березня 2009 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні;
- копією заяви ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.05.2024 року, з якої вбачається, що останній просить надати йому невійськову цивільну службу у зв`язку з релігійними переконаннями як Свідка Єгови;
- копією заяви ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.05.2024 року, з якої вбачається, що останній повідомляє про неможливість прибути за повісткою в зв`язку з релігійними переконаннями.
- копією заяви ОСОБА_3 до Дубенської районної державної адміністрації від 24.05.2024 року, з якої вбачається, що останній просить надати йому невійськову цивільну службу у зв`язку з релігійними переконаннями як Свідка Єгови;
Відповідно до вимог ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
У процесі дослідження і оцінки вказаних доказів, суд не встановив істотних процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_3 .
Показання свідка ОСОБА_6 не стосується суті обвинувачення у даному кримінальному провадженні, однак останній підтвердив, що ОСОБА_3 з 2009 року є охрещеним Свідком Єгови та членом релігійної організації Свідки Єгови.
Дослідивши докази у кримінальному провадженні, судом встановлено, що ОСОБА_3 є військовозобов`язаним (отримав військовий квиток у 1993 році), відповідно висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби, не мав правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, був належним чином оповіщений про призов на військову службу під час мобілізації та явку у встановлений час та місце у пункт збору для відправки та проходження військової служби, куди не з`явився без поважних на те причин.
Доводи захисника та обвинуваченого, що останній не міг проходити військову службу в особливий період, у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про наявність конституційних підстав для заміни військової служби на альтернативну (цивільну) у період військового стану, який діє на території України з 24.02.2022 по теперішній час, з огляду на наступне.
Статтею 336 КК України передбачена відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Об`єктом відповідно ст. 336 КК України є встановлений законодавством України порядок призову та мобілізації військовозобов`язаних осіб для забезпечення потреб Збройних Сил України особовим складом (комплектування).
Суспільна небезпечність правопорушення, полягає у тому, що саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, створює реальні перешкоди для забезпечення та реалізації державної політики у сфері безпеки та оборони в умовах, що загрожують територіальній цілісності та незалежності України.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є дія чи бездіяльність спрямована на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суб`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення є прямий умисел, який виражається, що військовозобов`язана особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх діянь, для забезпечення своєї мети, а саме уникнення від призову на військову службу під час мобілізації.
Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка триває до теперішнього часу.
В особливий період, тобто під час введеного військового стану на території України, у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності ст. 65 Конституції України, «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України», ніхто не може ухилятись від виконання конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, за відсутністю поважних причин.
Відповідно до положень Конституції України, Конституцію прийнято, як Основний Закон України. Розділом ІІ Конституції України, визначені права, свободи та обов`язки людини і громадянина.
У статті 35 Конституції України зазначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
При цьому у ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Зокрема статтею 65 Конституцією України передбачено, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, відповідно до зазначеного, переваги чи виключення щодо статтей 35, 65 Конституції України не встановлено.
Військова служба у Збройних Силах України визначається Законом України від 25.11.1992 року «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та документується іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Статтею 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено визначення поняття альтернативної служби, а саме, що це є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» базова військова служба (строкова) та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби. При цьому положеннями Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, яка є базовою військовою службою (зміни відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024).
Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.
Згідно з вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав військовий квиток серії НОМЕР_3 від 21.06.1993. У період військового стану є військовозобов`язаним. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №19/100 від 15.05..2024 ОСОБА_3 визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби. Знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_3 достовірно знаючи про обов`язок з`явитись 24.05.2024 року о 09.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки в складі команди НОМЕР_1 , без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.
ОСОБА_3 з 26 березня 2009 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Зі змісту заяв ОСОБА_3 про причини неявки за повісткою та про заміну військового обов`язку на невійськову службу вбачається, що останній на підставі своїх релігійних переконань не може носити військову форму, виконувати військові накази та брати до рук зброю, та дану обставину зазначив у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .
Свідки Єгови внесені до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 р. № 2066.
Судом досліджено вказані у клопотанні ОСОБА_3 рішення ЄСПЛ, а саме: «Баятян проти Вірменії», «Адян та інші проти Вірменії», «Феті Демірташ проти Туреччини», «Мушві Мамедов та інші проти Азербайджану».
Вказані судові рішення приймалися протягом 2011-2019 років стосувалися держав, де не було мобілізації, а приймалися та мотивувалися з приводу ухилення від призову на строкову військову службу у мирний час, та жодним чином не стосувалися таких подій, які мають місце на даний час в Україні, тобто пов`язані з мобілізацією в особливий період.
Суд звертає увагу на той факт, що з 24 лютого 2022 року по даний час, фактично скоєно широкомасштабний віроломний, без оголошення війни напад на державу Україну під вигаданим мотивом «спеціальна військова операція» з територій суміжних з Україною - російської федерації та республіки білорусь, захопивши та окупувавши ряд територій, періодично захоплюючи такі території у глибину.
З цих підстав в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних. Мобілізація є вимушеною мірою з боку держави Україна, яка веде не загарбницьку війну, а перебуває у стані «оборонної війни» та більше трьох років у особливому стані. Під час мобілізації військовозобов`язаних, можливість проходження альтернативної служби не передбачено з тієї причини, що мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Вітчизни від протиправного військового вторгнення з боку російської федерації.
Держава Україна веде визвольну війну проти військової агресії російської федерації та її сателітів, які значно перевищують її матеріальні, а також людські ресурси, які є обмеженими в силу різних обставин, а тому мобілізаційні заходи за таких умов є виправданими.
Посилання обвинуваченого на порушення з боку держави Україна вимог про захист прав людини і основоположних свобод, та висновку «ATCUS CVRIAE» щодо альтернативної служби (невійськової) ухваленої Венеціанською комісією на 142 пленарному засіданні (11-15 березня 2025 року) суд з`ясував наступне.
Україна є підписантом Конвенції, а тому у разі існування реальної загрози внаслідок військової інтервенції, і з метою послідуючого існування державності, зобов`язана вживати усіх без винятку заходів збереження. Ініціатором надання Висновку «ATCUS CVRIAE» Венеціанської комісії з питань альтернативної (невійськової) служби виступив в.о. голови Конституційного Суду України, оскільки у провадженні цього суду на розгляді перебуває скарга з приводу відповідності Конституції України ч.1 ст.1 ЗУ «Про альтернативну службу», що само по собі свідчить про намагання держави вирішити це у законодавчому та правовому відношенні.
Збройні Сили потребують та мають значну кількість професій та посад, прямо не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях. Таким чином перебування у ЗСУ не охоплюється тільки участю у веденні бойових дій, з врахуванням його досвіду.
За таких обставин посилання ОСОБА_3 на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, складати військову присягу, виконувати військові накази, отримувати заробітну плату військового та брати у руки зброю, не може бути оцінено судом як такі обставини, що настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що само по собі виключає можливість виконання військового обов`язку, військовозобов`язаного ОСОБА_3 , як громадянина України по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідання як Свідка Єгови.
Законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях.
Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.
Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27.10.2025, справа № 573/838/24 з врахуванням наведених мотивів та факторів наголосила, що в Україні загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від російської військової агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у т.ч мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.
Крім того, у зазначеній постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, що гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції України, не поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. А отже, висновок, відповідно до якого було виключено можливість заміни військової служби, відповідає ст. 17, 35, 65 Конституції України та ст. 336 КК України, саме для забезпечення призову під час мобілізації на особливий період, не суперечить ст. 35 Конституції України.
Однак, на підставі викладеного, в Україні військова служба під час загальної мобілізації, на особливий період, а саме, у період воєнного стану є обов`язковою для всіх військовозобов`язаних та резервістів, без виключення, незалежно від їх світогляду та віросповідання, що виключає можливість сумлінної відмови від військової служби в розумінні прав, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Законодавство в України не передбачає можливості уникнути призову від мобілізацією в особливий період з підстав релігійних переконань.
У постанові Верховного Суду від 27.10.2025 в справі № 573/838/24 об`єднана палата ККС визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань. Тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Водночас, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Верховний суд у згаданій постанові зробив правовий висновок, що відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за ст. 336 КК України. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
Суд визнає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 , є охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, будучи військовозобов`язаним, достовірно знаючи, що не має законодавчо передбачених підстав для звільнення його від військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період; що рішення про заміну йому військової служби альтернативною службою відносно нього не приймалось, умисно, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою на 09 год. 00 хв. 25.05.2024 для відправки до в/ч НОМЕР_1 та проходження військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період.
Враховуючи викладене, допитавши свідків як зі сторони обвинувачення так і зі сторони захисту, дослідивши докази кримінального провадження, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі оцінивши доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про його невинуватість, вважає, що фактичні обставини у кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є доведеною та його дії слід кваліфікувати, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого (невизнання вини), який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та не перебував, працевлаштований, працює на посаді лісника лісового обходу №8 ССВК «Радивилівський лісгосп», має бронювання до 05.02.2026, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утримання двох неповнолітніх дітей, та висновок органу пробації викладений у досудовій доповіді.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення згідно з досудовою доповіддю від 16.06.2025 року Дубенського районного сектору №3 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області є середньою.
Враховуючи викладене, зважаючи на положення статті 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ст. 336 КК України в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.
При цьому суд вважає, що звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановлення іспитового строку не буде достатнім та необхідним для виправлення його, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного, який не маючи передбачених законодавством підстав для відстрочки від призову чи інших поважних причин у період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації, умисно ігноруючи конституційний обов`язок по захисту Вітчизни під час військової агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а навпаки, створить впевненість у безкарності за відмову від захисту Батьківщини.
Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладених в постановах № 641/1067/23 від 15.11.2023, № 573/406/25 від 15.04.2025, відповідно до яких з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні збройною агресією російською федерацією та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений умисний нетяжкий злочин, передбачений ст. 336 КК України, представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, особливо під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався і підстав для його застосування суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання після набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
-оригінал повістки на відправку 24.05.2025 о 09 годині, на ім`я ОСОБА_3 , акт від 23.05.2024. складений комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 про відмову ОСОБА_3 від отримання повістки, копія заяви ОСОБА_3 від 13.05.2024, копію довідки від 13.05.2024 №8062 – залишити в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1