ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 909/129/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л. і Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

представників учасників справи:
позивача - Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - Цівінської Н.М., адвоката (дов. від 16.12.2025 № 2-730д),
відповідача - Приватного акціонерного товариства "Карпатське управління геофізичних робіт" - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Карпатське управління геофізичних робіт" (далі - ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт", відповідач, скаржник)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 (суддя Кобецька С.М.) та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 (головуючий - суддя Кравчук Н.М., судді: Матущак О.І. та Скрипчук О.С.)
у справі № 909/129/25
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування", позивач)
до ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт"
про стягнення збитків в сумі 5 287 251,37 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
АТ "Укргазвидобування" звернулося до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" збитків у сумі 5 287 251,37 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.02.2022 в процесі виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, предметом якого є надання послуг в сфері геофізичних досліджень у нафтогазових свердловинах від 29.11.2021 № УГВ463/72-21 (далі - договір нафтодосліджень) виникла аварія під час проведення геофізичних досліджень та роботи у свердловині № 72 Гадяцького родовища (далі - аварія під час ГДРС/аварія). Проведені відповідачем заходи для ліквідації аварії, відповідно до погоджених сторонами планів робіт, бажаного результату не дали і не призвели до її ліквідації. Подальша ліквідації аварії відбувалася з проведенням додаткових заходів, шляхом залучення позивачем верстату - координатно-розточувального станка (далі - верстат КРС), що спричинило понесення АТ "Укргазвидобування" збитків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 у справі № 909/129/25, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025, позов задоволено повністю.
Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що встановлені обставини справи свідчать про наявність складу цивільного правопорушення, за змістом якого позивач довів: 1) наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає в порушенні зобов`язань за договором нафтодосліджень, а саме: через недостатній контроль відповідача за проведенням робіт, допущений обрив геофізичного кабелю (далі - кабель) на верхньому підвісному ролику через зіскакування кабелю з направляючої канавки ролика під час відновлення підйому геофізичної збірки після нав`язування прив`язочної мітки на кабель, оскільки верхній підвісний ролик використовувався без обмежувачів, які виключають можливість зіскакування кабелю з направляючої канавки ролика; 2) наявність збитків - сума витрат АТ "Укргазвидобування" (вартість виконаних робіт за допомогою верстата КРС внутрішнім підрядником позивача - філією "УГВ Сервіс") на проведення робіт з ліквідації аварії у сумі 5 445 576,68 грн; 3) причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" та завданими АТ "Укргазвидобування" збитками, оскільки збитки є об`єктивним наслідком поведінки відповідача внаслідок порушення зобов`язань за договором нафтодосліджень. При цьому відповідач не спростував свою вину (четвертого елемента цивільного правопорушення), як заподіювача збитків, яка полягала в необережності та недостатності контролю ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" за дії персоналу та стан обладнання, залученого до надання послуг замовнику (АТ "Укргазвидобування") за договором нафтодосліджень, зокрема і щодо залучення автокранової техніки, а також щодо відповідальної за умовами договору особи за безпечне виконання геофізичних робіт на свердловині, за якими у даному випадку є начальник геофізичної партії, який мав організувати та налагодити дії всіх залучених до виконання робіт учасників процесу та техніки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 909/129/25, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування підстав касаційного оскарження у касаційній скарзі ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт", зокрема посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про: неврахування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин висновків щодо застосування: статей 22, 623, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладених у постановах Верховного Суду: від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17; від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21; від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21, від 30.06.2022 у справі № 916/1466/21; від 06.06.2023 у справі № 911/682/21; від 12.09.2024 у справі № 907/181/22; від 08.10.2025 у справі № 916/3517/24 (стосовно складу цивільного правопорушення, тягаря доказування та критеріїв встановлення причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою заподіювача збитків); - про незастосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин статті 1187 ЦК України, та відповідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (щодо необхідності, при вирішенні судом питання про стягнення збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, з`ясування суб`єкта та правових підстав володіння таким суб`єктом відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку при здійсненні його експлуатації).
Також в обґрунтування підстав касаційного оскарження відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи, що суди: 1) не дослідили зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема: - акт про початок порушення технологічного процесу (далі - акт ПТП) від 21.02.2022, в якому зафіксований та викладений опис обставин виникнення ПТП; - письмові пояснення очевидця - начальника геофізичної партії Сенишина Олега; - матеріали відеофіксації ПТП; - документи щодо готовності об`єкта до надання послуг; - належності та технічного стану автомобільного крана КТА 25 держномер ВІ 9958 СР, залученого позивачем для виконання робіт (що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України); 2) безпідставно відхилили клопотання про витребування доказів щодо правових підстав для володіння/розпорядження, а також технічної справності автокрана, залученого для виконання робіт з нафтодосліджень та дій кранівника з метою виконання вказаних робіт, а також документів, підтверджуючих перевірку готовності об`єкта для надання послуг (вказане за своїм змістом відповідає пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України).
Доводи іншого учасника справи
АТ "Укргазвидобування" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та про законність оскаржуваних судових рішень і просить такі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Суду від 29.01.2026 оголошена перерва у розгляді касаційної скарги відповідача у цій справі до 10.02.2026.
Від АТ "Укргазвидобування" 09.02.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення по справі, які з огляду на положення статті 42 ГПК України, Суд долучив до матеріалів справи та оцінює їх у межах статті 300 ГПК України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:
- - між АТ "Укргазвидобування" (замовник) та ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" (виконавець) за результатами проведеної закупівлі № 21П-149_76530000-7 (послуги з проведення внутрішньосвердлових робіт (надання послуг з проведення промислово-геофізічних досліджень та перфораційних робіт) 29.11.2021 укладений договір № УГВ463/72-21 про надання послуг (договір нафтодосліджень);
- виконавець зобов`язується надати послуги з проведення промислово-геофізичних досліджень та перфораційних робіт (послуги з проведення внутрішньо свердловинних робіт) на об`єктах замовника на підставі замовлень замовника, а замовник прийняти і оплатити належним чином надані та оформлені послуги відповідно до умов договору (п.2.1. договору нафтодосліджень);
- методика, вимоги до послуг, обсяг закупівлі та результатів їх надання зазначенні у "Технічному завданні", що є додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною. Детальний перелік (найменування), одиниці виміру, кількість та вартість послуг визначаються у додатку № 2 до договору "Кошторис на надання послуг" (далі - Кошторис), який також є невід`ємною частиною договору. Об`єкти замовника та обсяг наданих послуг в межах конкретного замовлення вказуються в таких замовленнях (додаток № 10 до договору нафтодосліджень) (п.2.2., 2.3. договору нафтодосліджень);
- виконавець повинен надати передбачені договором послуги, якість яких відповідає вимогам нормативних документів і стандартів, а саме: - Закону України "Про охорону навколишнього природнього середовища"; - СОУ 73.1-41-04.04.20:2007 Геофізичні дослідження та роботи у нафтогазових свердловинах. Загальні вимоги та правила проведення; - СОУ 11.2-30019775-187:2011 Геофізичні дослідження та роботи в газових та нафтових свердловинах. Порядок проведення; - СОУ 09.1- 30019775-129:2017 Свердловини на нафту та газ. Перфорація експлуатаційних колон; - СОУ 09.1-30019775-328-4:2020 Влаштування свердловин Частина 4. Геофізичні дослідження (каротаж) свердловини; - СОУ 09.1-30019775-168:2019 Свердловини на нафту і газ. Поточний та капітальний ремонт свердловин. Класифікатор робіт та порядок їх проведення; - НПАОП 0.00-1.66-13 Правила безпеки під час поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення; - НПАОП 11.1-1.08 Правила безпеки в нафтогазовидобувній промисловості України; - Нормам радіаційної безпеки України НРБУ-97 та іншим вимогам законодавства України, чинних на момент надання послуг, що ставляться до такого виду послуг та умовам цього договору (п. 3.1. договору нафтодосліджень);
- після закінчення надання послуг на об`єкті замовника, виконавець складає, підписує та надає на підписання замовнику акти про обсяг наданих фізичних об`ємів послуг з проведення промислово-геофізичних та прострілювально-вибухових робіт на об`єктах замовника в 4-х примірниках відповідно до форми, наведеної в додатку № 9 до договору нафтодосліджень: один залишається у виконавця, один на об`єкті замовника і два (разом з розрахунком) передаються замовнику. Такі акти підписуються уповноваженими представниками замовника та виконавця за відсутності зауважень, одразу після закінчення надання послуг на кожному об`єкті. На підставі актів про обсяг наданих послуг наприкінці кожного місяця виконавець складає акт приймання-передачі наданих послуг за звітний період (додаток № 11 до договору нафтодосліджень) (п. 5.12., 5.13. договору нафтодосліджень);
- у разі виникнення аварії під час ГДРС при надані послуг на об`єкті замовника, виконавець повинен негайно повідомити замовника та здійснити екстрені заходи щодо усунення ПТП за погодженням із замовником. В разі настання складних випадків (відкритий фонтан, пожежа, смертельний або груповий нещасний випадок) повідомити також негайно органи Державної служби України з питань праці (далі - Держпраці) та надати замовнику первинні каротажні матеріали у цифровому вигляді: формат каротажного реєстратора, Іаs-формат чи інші первинні матеріали, які можуть нести інформацію щодо причин виникнення порушення технологічного процесу (п. 5.20. договору нафтодосліджень);
- сторони складають акт про початок ПТП (форма № 13 до договору нафтодосліджень), який підписується представниками виконавця та замовника, в якому фіксується час початку ускладнення/аварії та умови в свердловині на цей момент (п. 5.21 договору нафтодосліджень);
- виконавець впродовж 4 год після підписання акта про початок ПТП розробляє та пропонує замовнику перелік заходів і матеріалів (план робіт) з ліквідації ПТП. Замовник впродовж 12 год з моменту отримання такого переліку заходів (плану робіт) розглядає і затверджує його шляхом надсилання повідомлення на електронну адресу виконавця, вказану в розділі 18 договору. Виконавець виконує роботи з ліквідації ПТП відповідно до такого затвердженого переліку заходів (плану робіт). У разі незгоди замовника з таким переліком заходів (планом робіт), розробленим виконавцем, замовник направляє шляхом надсилання повідомлення на електронну адресу виконавця самостійно розроблений перелік заходів (план робіт) з ліквідації ПТП. Виконавець впродовж 4 год з моменту отримання такого переліку заходів (плану робіт) розглядає та узгоджує їх із замовником та приступає до виконання робіт із ліквідації ПТП. Вищезгадане корегування узгодження допускається не більше 2-х разів із загальною тривалістю узгодження до 224 год. Моментом отримання виконавцем повідомлення з переліком заходів (планом робіт) є момент направлення такого повідомлення замовником на електронну адресу виконавця. Після ліквідації ПТП сторони складають та підписують акт виконаних робіт по ліквідації ПТП, яким, в т.ч., визначається тип ПТП (форма № 14 до договору нафтодосліджень). Такий акт не є фінансовим документом і окремо не оплачується (п. 5.22. договору нафтодосліджень);
- ПТП, що відбулися з вини виконавця, ліквідуються виконавцем самостійно за свій рахунок. Вартість матеріалів, витрачених на ліквідацію ПТП та вартість таких робіт виконавцю не оплачується та не відшкодовується (п. 5.23. договору нафтодосліджень);
- в разі, якщо за видом ПТП категоризується як аварія під час ГДРС, виконавець протягом 24 год з дати підписання сторонами акта на виконані роботи по ліквідації ПТП, шляхом видачі наказу ініціює створення комісії із представників виконавця, замовника, та за участю (за погодженням) представника Держпраці. Замовник визначає своїх представників в комісію з розслідування шляхом направлення виконавцю відповідного списку засобами електронного зв`язку. Якщо виконавець протягом цього строку не ініціює створення комісії, замовник має право створити таку комісію самостійно. Висновок комісії, створеної відповідно до цього пункту, не позбавляє сторони права визначити причини та/або обставини, наслідки аварії та/або заподіяння будь-яких збитків, в порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 5.24. договору нафтодосліджень);
- впродовж 5-ти робочих днів з дати видачі наказу після завершення ліквідації аварії, за результатами проведення технічного розслідування причин аварії, комісією складається акт про аварію під час проведення ГДРС (додаток № 15 до договору нафтодосліджень) (далі - акт про аварію), який підписується її членами. Акт про аварію підписується членами комісії. Загальна кількість осіб, що підписують акт, має бути не менше 2-х чоловік. Виконавець та замовник мають право подати письмові заперечення до акта. У випадку настання ускладнення/аварії під час ГДРС, що сталася з вини виконавця під час надання послуг на об`єкті замовника, виконавець відшкодовує замовнику витрати та завдані збитки, в т.ч.: за простій верстату та бригади капітального ремонту свердловини (далі - КРС), у т.ч. витрати, якщо залучені інші особи для ліквідації аварії та вартість робіт/послуг по ліквідації ускладнення/аварії. З цією метою, замовником виставляється вимога на компенсацією понесених збитків (додаток № 16 до договору нафтодосліджень) шляхом надсилання відповідного повідомлення на поштову та електронну адресу виконавця (п.п. 5.25.-5.27. договору нафтодосліджень);
- у випадку припинення технологічного процесу, виникнення аварії під час ГДРС, що сталася з вини замовника, узгоджену сторонами документально підтверджену суму збитків виконавця (витрати понесені виконавцем у зв`язку з виконанням/наданням виконавцем аварійних робіт/послуг та інші обґрунтовані і документально підтверджені збитки, до яких може бути віднесено визначену відповідно до вимог законодавства вартість пошкодженого кабелю, геофізичних приладів та обладнання, а також машин і механізмів, які залучені до надання послуг на об`єктах замовника з боку виконавця), крім упущеної вигоди, відшкодовує замовник (п. 5.28. договору нафтодосліджень);
- замовник зобов`язаний: 1) підготувати об`єкт для надання послуг згідно зі: - СОУ 73.1-41-04.04.20-2007 Геофізичні дослідження та роботи у нафтогазових свердловинах. Загальні вимоги та правила проведення; - СОУ 09.1-30019775-129:2017 Свердловини на нафту та газ. Перфорація експлуатаційних колон; - СОУ 09.1-30019775-328-4:2020. Влаштування свердловини (частина 4. Геофізичні дослідження (каротаж) свердловини; 2) надати виконавцю акт перевірки готовності об`єкта до надання послуг (додаток № 12 до договору нафтодосліджень), підписаний представником замовника; 3) підготувати робочий майданчик для встановлення геофізичного обладнання (підіймача, каротажної станції, лабораторії, кранової установки), а також забезпечити в нічний час його освітлення згідно з нормативними вимогами, в разі необхідності надання послуг виконавцем у темну пору доби за вимогою замовника; 4) забезпечити присутність свого відповідального представника (геолога, технолога, майстра або супервайзера) на об`єкті; 5) впродовж 3-х робочих днів з моменту підписання договору письмово повідомити виконавця про призначення відповідального представника замовника, уповноваженого контролювати процес надання послуг на свердловинах і здійснювати приймання послуг у разі відсутності зауважень; замовник самостійно визначає необхідну кількість і персональний склад представників (п.п. 6.1.5.-6.1.9. договору нафтодосліджень);
- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п.7.1. договору нафтодосліджень);
- сторони зобов`язуються без зволікань в письмовій формі інформувати одна одну про всі обставини, що загрожують виконанню або роблять неможливим виконання зобов`язань за договором та погоджувати заходи по їх усуненню; у випадку порушень умов договору, що призвело до виникнення збитків, винна сторона відшкодовує такі документально підтверджені збитки в повному обсязі, в т.ч. не отриманий прибуток (п. п. 7.4, 7.13 договору нафтодосліджень);
- при нарахуванні будь-яких штрафних санкцій та/або збитків, передбачених цим договором, замовник має право направити виконавцю письмову вимогу про нарахування штрафних санкцій (з розрахунком нарахування штрафних санкцій) та збитків (з наданням документально підтверджуючих документів або копій таких документів про нанесені збитки). У такому випаду виконавець зобов`язаний перерахувати замовнику суму нарахованих штрафних санкцій та/або збитків протягом 7-ми робочих днів з дати направлення відповідної письмової вимоги; датою направлення вимоги про сплату штрафних санкцій та/або збитків є дата відправлення, зазначена в документах (фіскальний чек, накладна, опис вкладення в цінний лист) підприємства зв`язку, через яке надсилалася така вимога; при несплаті виконавцем штрафних санкцій та/або збитків протягом, строку вказаного у п. 7.16. договору, замовник має право застосувати до виконавця оперативно-господарську санкцію, а саме: отримати суму нарахованих штрафних санкцій та/або збитків, спричинених невиконанням та/або несвоєчасним виконанням договору та/або порушенням умов договору із суми, що підлягає сплаті виконавцю. Про застосування оперативно-господарської санкції замовник зобов`язаний письмово повідомити виконавця. Датою направлення такого повідомлення є дата відправлення, зазначена в документах (фіскальний чек, накладна, опис вкладення в цінний лист) підприємства зв`язку, через яке надсилається таке повідомлення (п.п. 7.16.-7.17. договору нафтодосліджень);
- у процесі виконання ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" зобов`язань за договором нафтодосліджень, 21.02.2022 виникла аварія під час проведення виконавцем геофізичних досліджень та роботи у свердловині № 72 Гадяцького родовища. Проведені ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" заходи для ліквідації аварії під час ГДРС, відповідно до погоджених сторонами планів робіт, бажаного результату не дали і не призвели до ліквідації аварії під час ГДРС; - подальша ліквідації аварії під час ГДРС відбувалася з проведенням додаткових заходів, а саме шляхом залучення верстату КРС внутрішнього підрядника позивача - філії "УГВ Сервіс";
- матеріали справи міститься акт від 21.02.2022 про початок порушення технологічного процесу (ПТП), в якому зафіксований та викладений опис обставин виникнення ПТП, а саме: "при запису прив`язки ГК, ЛМ в інтервалі 4480-4280 м на глибині 4459,4 м на кабелі була нав`язана прив`язочна мітка. Після чого при продовженні запису стався обрив геофізичного кабелю на верхньому підвісному ролику при витяжці 0,6 м і натягу 1565 кг (765 кг вище власної ваги) з подальшим різким повним розвантаженням. Власна вага при проведенні робіт в даному інтервалі становила 790-800 кг";
- сторони 22.02.2022 узгодили та затвердили план робіт по ліквідації технологічного ускладнення під час геофізичних робіт у свердловині № 72 Гадяч НГКР; розпочали монтаж обладнання для проведення ловильних робіт, який тривав до 24.02.2022;
- у зв`язку із запровадженням 24.02.2022 воєнного стану в країні, сторони прийняли рішення: - закрити геофізичний превентор; - встановити геофізичний утримуючий пристрій для кабелю; - вимотати та залишити 200 м кабелю навколо ФА; - персонал та техніку евакуювати у безпечне місце;
- сторони 06.06.2022 погодили додатковий план робіт по ліквідації технологічного ускладнення під час геофізичних робіт в свердловині № 72 Гадяч НГКР та відновили роботи по ліквідації аварії;
- замовник та виконавець 10.06.2022 продовжили роботи по ліквідації аварії, погодивши додатковий план робіт № 2 по ліквідації технологічного ускладнення під час геофізичних робіт у свердловині № 72 Гадяч НГКР, однак проведені роботи не привели до ліквідації допущеної аварії;
- виконавець 15.06.2022 повідомив замовника про відсутність можливості збільшення натягу чи повороту збірки, що виключає наявність інших варіантів ліквідації виконавцем аварії, тому з метою виключення ймовірності подальшого ускладнення аварії, зазначив про варіант вилучення аварійної геофізичної збірки шляхом проведення додаткових заходів із залученням верстату КРС;
- сторони 20.06.2022 склали акт № 1/06 виконаних робіт по ліквідації ПТП, з якого вбачається, що допущену ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" під час ГДРС аварію, яка відбулася 22.02.2022 о 00:45 ліквідувати не вдалося; свердловина знаходиться в очікуванні залучення верстату малої вантажопідйомності та бригади КРС для подальшої ліквідації аварії під час ГДРС; вид ПТП - аварія під час ГДРС;
- 21.06.2022 сторони підписали наказ № 27/тм "Про створення двосторонньої комісії з розслідування аварії";
- протоколом геолого-технічної наради від 04.07.2022 щодо проведення підсумків роботи комісії по технічному розслідуванню причин виникнення аварії Гадяцького родовища при проведенні ГДРС № 72 сторони погодили подальші дії та після ліквідації аварії за результатами проведеного технічного розслідування причин аварії вирішили підписати акт про аварію під час проведеного ГДРС;
- у період з 07.09.2022 по 04.10.2022 проводилися ловильні аварійні роботи по ліквідації допущеної аварії при ГДРС із залученням верстату малої вантажопідйомності та бригади КРС внутрішнього підрядника позивача - філії "УГВ Сервіс" за участі ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт";
- за результатом зведеної наради сторін 04.10.2022, враховуючи можливі ризики при проведені подальших ловильних аварійних робіт, оскільки інтервали перфорації відкриті, комісія ухвалила рішення: - подальші ловильні аварійні роботи завершити; - аварія під час ГДРС вважається ліквідованою, що зафіксоване в акті № 1/06 на виконані роботи по ліквідації ПТП;
- 12.10.2022 сторони склали акт про аварію під час проведення ГДРС № 1/10, в якому зафіксували, що виникненню аварії послугував обрив кабелю на верхньому підвісному ролику через зіскакування кабелю з направляючої канавки підвісного ролика під час відновлення підйому геофізичної збірки після нав`язування прив`язочної мітки на кабелі, оскільки використовувався верхній підвісний ролик без обмежувачів, які виключають можливість зіскакування кабелю з направляючої канавки ролика; відповідно до протоколу геолого-технічної наради (ГТН) від 04.07.2022 ПрАТ "Карпатське УГР" визнало, що обмежувачі не встановлені через їх незадовільний стан; винна сторона: ПрАТ "Карпатське УГР"; шляхи компенсації понесених витрат - виконавцем ГДРС;
- 19.10.2022 комісія склала акт технічного розслідування причин аварії - аварії під час ГДРС (обрив геофізичного кабеля), згідно з п. 18 якого стосовно висновків комісії та осіб, винних у виникненні аварії: "через недостатній контроль за проведенням робіт зі сторони безпосереднього керівника робіт виконавця, комісія вважає винуватою стороною у виникненні аварії під час ГДРС - ПрАТ "Карпатське УГР", яке надавало послуги на об`єкті замовника згідно з наданим замовленням та є відповідальною стороною за дії персоналу та стан обладнання, яке залучене до надання послуг";
- АТ "Укргазвидобування" 12.01.2023 направило на адресу ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" вимогу № 72-87-1-227 про компенсацію понесених замовником витрат та збитків згідно з договором нафтодосліджень;
- не виконання зазначеної вимоги ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" стало підставою для звернення АТ «Укргазвидобування» з цим позовом до суду про стягнення 5 287 251,37 грн збитків, понесених замовником при ліквідації аварії, яка виникла на свердловині № 72 Гадяцького НГКР, при здійсненні виконавцем робіт за договором нафтодосліджень.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з виконавця 5 287 251,37 грн фактичних збитків, понесених замовником при ліквідації аварії, яка виникла на свердловині № 72 Гадяцького НГКР при здійсненні виконавцем робіт за договором нафтодосліджень.
Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Отже, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
Разом із цим, враховуючи запроваджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 критерії оцінки подібності правовідносин, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені у наведених ним постановах, зважаючи на таке.
Так, у справах, на неврахування висновків яких посилається скаржник:
- у справі № 908/2261/17 предметом спору було стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу, а позовні вимоги обґрунтовані неотриманням позивачем доходу від реалізації газу метану на орендованій ним газонаповнювальній компресорній станції через безпідставне припинення відповідачем газопостачання природного газу і його розподілу на підставі укладених з ним договорів про розподіл природного газу та постачання природного газу за регульованим тарифом. Також позивач зазначив про подальше невідновлення газопостачання та розподіл природного газу після виконання ремонту та повірки лічильника газу. Верховний Суд підтримав позицію апеляційного суду, який відмовив у задоволенні позову про стягнення упущеної вигоди з підстав недоведеності протиправної бездіяльності відповідача та недоведеності реальної можливості отримання коштів у зв`язку з припиненням газопостачання. З урахуванням того, що у наведеній скаржником справі розглядалося питання щодо упущеної вигоди, а у цій справі (№ 909/129/25) розглядається стягнення фактичних збитків, понесених замовником при ліквідації аварії, яка виникла на свердловині при здійсненні виконавцем робіт за договором нафтодосліджень, висновки Верховного Суду у справі № 908/2261/17 є нерелевантними до правовідносин, які виникли у цій справі;
- у справі № 922/2475/21 спір стосувався стягнення збитків та неустойки (пені та штрафу) через невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо здійснення поставки товару. Отже, по-перше, справа, на яку посилається скаржник і справа, яка наразі розглядається не є схожими ні за підставою виникнення договірних правовідносин (договір поставки), ні за нормативно-правовим регулюванням таких правовідносин (зокрема статті 712 ЦК України). А, по-друге, спірні правовідносини у справі № 922/2475/21 (на відміну від справи, яка розглядається) виникли внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, через що позивач був вимушений придбати соняшник в інших суб`єктів господарювання. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд з огляду на встановлені судами обставини щодо докладання відповідачем необхідних зусиль для вирощування обумовленої договором продукції, повідомлення відповідачем позивача про об`єктивну неможливість поставити товар, наявністю обставин недоотримання відповідачем врожаю на 30% від прогнозованих обсягів, у зв`язку із погодними умовами в регіоні, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведення позивачем причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача і витратами позивача та наявністю обставин, що виключають вину відповідача. Під час розгляду вказаної справи першочергово з`ясовувалося питання форс-мажору (непереборної сили), який був доведений відповідачем, що встановлено під час розгляду справи, на яку посилається скаржник;
- у справі № 904/5328/21 предметом спору є вимоги за первісним позовом - стягнення збитків, штрафу та пені, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки метричних тон соняшника, через що позивач за первісним позовом вимушений був придбати відповідний товар за вищою ціною в іншого постачальника, що призвело до збитків, заявлених до стягнення, та за зустрічним позовом - про визнання недійсним договору поставки, мотивованого непідписання вказаного правочину з боку директора позивача за зустрічним позовом та ненадання в наступному згоди загальними зборами товариства постачальника на укладання спірного правочину. Верховний Суд, переглядаючи рішення апеляційної інстанції, погодився з його висновками про наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову щодо стягнення збитків, штрафу та пені. Верховний Суду зазначив, що зважаючи на встановлені попередніми інстанціями обставини справи, у питанні наявності вини відповідача за первісним позовом у невиконанні зобов`язань (продати та поставити товар - соняшник), як складової частини відповідальності у вигляді відшкодування збитків, не виконання умов договору викликане форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що підтверджується сертифікатом Дніпропетровської торгово-промислової палати, який визнаний належним доказом з наведенням відповідного обґрунтування. В зазначеній скаржником справі досліджувалося перш за все питання права сторони посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення іншої сторони договору про такі обставини, якого вона може бути позбавлена в разі прямої заборони вказаних дій у правочині. Отже, зазначена справа не є схожою, ні за предметом, підставою позову та фактично-доказовою базою, ні за матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин.
Крім того, у зазначених скаржником справах (№ 922/2475/21 та № 904/5328/21) вимога позивача про стягнення збитків пред`явлена у загальному порядку і такі умови як збитки не були врегульовані між сторонами їхніми договорами, на відміну від справи, яка наразі переглядається Верховним Судом, де збитки врегульовані сторонами у договорі, тому зазначені справи не є подібними;
- у справі № 916/1466/21, переглядаючи судові рішення попередніх інстанцій у спорі про стягнення збитків (зазначена відповідальність була передбачена умовами договору за порушення зобов`язання щодо поставки товару у вигляді збитків у розмірі 150% від вартості товару, який мав бути поставлений) за невиконання договору щодо поставки зерна, Верховний Суд погодився з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки як встановили суди та вбачалося з матеріалів справи, відсутні докази понесення позивачем як реальних збитків, так і упущеної вигоди, що свідчить про відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення. Суд також погодився з позицією попередніх інстанцій, згідно з якою затвердження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків жодним чином не нівелює обов`язок кредитора довести повний склад цивільного правопорушення, як підстави для застосування такої форми майнової відповідальності, як відшкодування збитків. Водночас на відміну від справи, на неврахування висновків Верховного Суду в якій зазначає відповідач, у справі, яка наразі є предметом касаційного перегляду, вимога позивача про стягнення реальних збитків, хоча і врегульована умовами договору і вказані спори є частково схожими за загальним матеріально-правовим регулюванням, але є істотно відмінними за предметом, підставами і фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справ і зібраними та дослідженими в них доказами, в залежності від яких (обставин і доказів) й ухвалені судові рішення, що виключає подібність цих справ;
- у справі № 911/682/21 (про неврахування висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2023 в якій зазначає скаржник) предметом розгляду зустрічного позову було стягнення з постачальника на користь покупця штрафних санкцій, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки (неустойка у вигляді штрафу за прострочення поставки кукурудзи; неустойка у вигляді штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних), а також, збитків, визначених у договорі (у вигляді додаткових витрат, понесених товариством внаслідок вимушеного поповнення свого електронного рахунку в СЕА ПДВ для збільшення реєстраційного ліміту; у вигляді втраченої вигоди; у вигляді додаткових витрат внаслідок заміщення недопоставленого товару аналогічним товаром). Суди, частково задовольняючи позов, вказали про наявність підстав для часткового стягнення штрафу за прострочення поставки кукурудзи; штрафу за прострочення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; задоволення позовних вимог про стягнення втраченої вигоди та часткового задоволення позовних вимог про стягнення збитків у вигляді додаткових витрат, понесених внаслідок заміщення непоставленого товару аналогічним товаром. Натомість Верховний Суд, скасовуючи судове рішення та постанову і направляючи справу на новий розгляд, зокрема щодо нарахування і стягнення втраченої вигоди, вказав про неповне дослідження судами умов договору в їх взаємозв`язку з положеннями частин другої та третьої статті 22 ЦК України, через що суди мають визначити наявність усіх елементів цивільного правопорушення та встановити наявність/відсутність підстав для стягнення втраченої вигоди з урахуванням зазначених приписів ЦК України. Водночас у справі, яка розглядається, позивач, заявляючи про стягнення збитків, обумовлених договором та спричинених аварією під час проведення геофізичних досліджень та роботи в одній із свердловин Гадяцького родовища при тому, що проведені відповідачем заходи для ліквідації аварії, відповідно до погоджених сторонами планів робіт, бажаного результату не дали і не призвели до її ліквідації, що в подальшому змусило замовника залучати додаткове обладнання за власний кошт з метою ліквідації аварії, яку не зміг ліквідувати виконавець, а, отже, спричинило замовнику реальні збитки. Таким чином, правовідносини у справі, яка розглядається, і в зазначеній скаржником у касаційній скарзі справі Верховного Суду - є відмінні за підставами позову та фактично-доказовою базою, що свідчить про їх неподібність насамперед за змістовим критерієм;
- у справі № 907/181/22 предметом розгляду були вимоги прокуратури в інтересах держави в особі державної екологічної інспекції до підприємства (постійного лісокористувача) про стягнення шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища через незабезпечення охорони і збереження лісових насаджень, тобто допущення протиправної бездіяльності, наслідком якої стала незаконна вирубка дерев. При цьому, в означеній скаржником справі, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення попередніх судових інстанцій, зазначив про правильну кваліфікацію спірних правовідносин - шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу і правильні висновки судів, засновані на законі, про наявність складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допущення самовільної вирубки лісу та наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності - стягненням шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Питання стягнення договірних збитків, спричинених аварією під час проведення геофізичних досліджень, не було предметом розгляду справи № 907/181/22. Тобто, на відміну від справи № 907/181/22, де спірним було питання наявності/відсутності підстав для стягнення майнової шкоди внаслідок бездіяльності лісокористувача (стаття 1166 ЦК України), у справі, яка розглядається (№ 909/129/25) - спірним є питання наявності/відсутності підстав для стягнення договірних збитків, спричинених неналежним виконанням договору та аварією під час його виконання й додаткових витрат замовника через залучення спеціального обладнання за власний кошт з метою ліквідації аварії, яку не зміг ліквідувати виконавець (статті 22, 623 ЦК України). Отже, у справі, на неврахування висновків Верховного Суду в якій зазначає скаржник, розглядався спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу;
- у справі № 916/3517/24 предметом розгляду були вимоги про відшкодування морському порту матеріальних збитків, понесених ним внаслідок пошкодження належному йому на праві власності майна - судна, через бездіяльність відповідача, що полягає у нехтуванні правилами безпеки мореплавства, визначеними обов`язковими постановами по порту. Верховний Суд, скасовуючи рішення попередніх інстанцій про задоволення позову та направляючи справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, зазначив про невстановлення судами в чому саме полягала протиправність поведінки відповідача, яка призвела до заподіяння шкоди позивачу, з урахуванням того, що суди не зазначили норми законодавства, порушеного відповідачем. При цьому, вказуючи про невиконання відповідачем вимог припису щодо відшвартування спірного судна, суд апеляційної інстанції відповідно до приписів 76-78, 86 ГПК України не надав оцінку доводам та доказам відповідача щодо неможливості виходу пошкодженого в наступному судна з морського порту з огляду на ненадання дозволу уповноваженими представниками влади та військово-морським командуванням. Суд зазначив, що визначальним у спірних правовідносинах є встановлення обставин аварійно-морської події (часу/місця/причин), винного/винних в аварійно-морській події, ступеня вини кожного з учасників морської аварійної ситуації, неправомірності поведінки особи (виконанням/невиконанням маневру/недотриманням правил судноплавства), причинно-наслідкового зв`язку між безпосередньою подією та шкодою, а також розміру завданої шкоди. Отже, у спірних правовідносинах відмінним, перш за все, є не тільки предмет і підстави, а й матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, що свідчить про не подібність вказаних справ;
- у справі № 243/10982/15-ц предметом позову було відшкодування вартості ремонту пошкодженого автомобіля (відшкодування шкоди, завданої автомобілем, як джерелом підвищеної небезпеки) та відшкодування моральної шкоди, мотивованого тим, що з вини механіка-водія військової частини польової пошти, під час проходження останнім військової служби та виконання військових обов`язків, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач та його дружина з донькою отримали тілесні ушкодження, а належний позивачеві на праві власності автомобіль- значні механічні пошкодження. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові, залишаючи без задоволення заяву позивача про перегляд рішення апеляційного суду та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ без задоволення, погодилася з висновками оскаржуваних рішень про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачами у справі визначені Міністерство оборони України та Державна казначейська служба України, однак володільцем джерела підвищеної небезпеки (БМП2) згідно з довідкою військової частини на час скоєння ДТП була військова частина польова пошта, яка відповідно до статті 1187 ЦК України і повинна нести відповідальність з відшкодування шкоди, спричиненої позивачу внаслідок порушення Правил дорожнього руху військовослужбовцем цієї військової частини. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові зробила висновок, що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні з`ясувати, який суб`єкт і на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Натомість у справі, яка є предметом касаційного розгляду, на відміну від справи № 243/10982/15-ц, спірним є питання наявності/відсутності підстав для стягнення реальних збитків (застосування статей 22, 623 ЦК України), в той час як предметом наведеної скаржником справи - є, зокрема, стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з вини особи, яка проходила військову строкову службу у військовій частині, в оперативному управлінні якої знаходилося джерело підвищеної небезпеки, яким спричинена шкода позивачу (застосування статті 1187 ЦК України - позадоговірні деліктні правовідносини), а тому вказані справи не є подібними, як за суб`єктивним, об`єктивним, так і за змістовним критеріями.
Резюмуючи, Верховний Суд зазначає, що у кожній із зазначеній відповідачем справ: № 908/2261/17; № 922/2475/21; № 904/5328/21; № 916/1466/21; № 911/682/21; № 907/181/22; № 916/3517/24; № 243/10982/15-ц, -демонструється очевидна різноманітність, зокрема як підстав позову, так і обставин (підстав та чинників) й відповідно нормативно-правового регулювання, які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, та які не корелюються з предметом, підставами та обставинами, встановленими судами у цій справі (№ 909/129/25).
Водночас у справі № 909/129/25 суди попередніх інстанцій під час вирішення спору про наявність/відсутність правових підстав для стягнення з виконавця фактичних збитків, понесених замовником при ліквідації аварії, яка виникла на свердловині при здійсненні виконавцем робіт за договором нафтодосліджень, встановили: наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає в порушенні зобов`язань за договором нафтодосліджень, реальні збитки (вартість виконаних робіт за допомогою верстата КРС внутрішнім підрядником позивача - філією "УГВ Сервіс") на проведення робіт з ліквідації аварії; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" та завданими АТ "Укргазвидобування" збитками, а тому задовольняючи позовні вимоги, вказали про доведеність позивачем перших трьох складових цивільного правопорушення та не спростування відповідачем своєї вини у завданні позивачу збитків, яка полягала в необережності та недостатності контролю ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" за дії персоналу та стан обладнання, залученого до надання послуг замовнику (АТ "Укргазвидобування") за договором нафтодосліджень.
Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції фактично ототожнив сам факт настання аварії та понесення витрат позивачем із доведеністю протиправності, шкоди, причинно-наслідкового зв`язку та вини ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт", не врахувавши викладені вище правові висновки Верховного Суду щодо необхідності встановлення судом при вирішенні питання про стягнення збитків складу цивільного (господарського) правопорушення, тягаря доказування та критеріїв встановлення причинного зв`язку, застосовуючи при цьому положення статей 22, 623, 1166 ЦК України.
В зазначеному аспекті, Верховний Суд звертає увагу відповідача, на те, що суди, визначивши правову природу укладеного між сторонами договору (надання послуг з проведення промислово-геофізічних досліджень та перфораційних робіт), з`ясувавши норми цивільного законодавства, які регулюють правовідносини сторін за цим договором, встановили, які права та обов`язки виникають у сторін за його умовами, зокрема, навівши правову оцінку пункту 5.23. договору нафтодосліджень, яким визначено, що ПТП, які відбулися з вини виконавця, ліквідуються виконавцем самостійно за свій рахунок та пункту 5.27. договору нафтодосліджень, згідно з яким у випадку настання ускладнення/аварії під час ГДРС, що сталася з вини виконавця під час надання послуг на об`єкті замовника, виконавець відшкодовує замовнику витрати та завдані збитки, в т.ч.: за простій верстату та бригади КРС, у т.ч. витрати, якщо залучені інші особи для ліквідації аварії та вартість робіт/послуг по ліквідації ускладнення/аварії; з цією метою, замовником виставляється вимога на компенсацією понесених збитків шляхом надсилання відповідного повідомлення на поштову та електронну адресу виконавця.
Разом із цим місцевий господарський суд врахував (з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції), що відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді відшкодування збитків. При цьому особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 ЦК України). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина перша статті 623 ЦК України).
Між тим, Верховний Суд, враховує, що сферою застосування загальної норми статті 22 ЦК України, є правовідносини з відшкодування збитків, які згідно зі статтею 623 ЦК України кваліфікуються як завдані порушенням господарського зобов`язання, а згідно зі статтею 1166 ЦК України (яка неправильно застосована при кваліфікації спірних правовідносин лише місцевим господарським судом, а не судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції, про що помилково зазначає скаржник) регулюють правовідносини з відшкодування шкоди (деліктне зобов`язання). Відтак суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення місцевого господарського суду, достеменно з`ясував правові підстави позову, чим фактично усунув недоліки рішення суду першої інстанції стосовно неправильного застосування до спірних правовідносин положень статті 1166 ЦК України, залишивши рішення про задоволення позову без змін.
З урахуванням підстав позову та встановлених судами обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції констатує, що в означеному випадку, помилкове посилання суду першої інстанції в рішенні на норму статті 1166 ЦК України не вплинуло на правильність вирішення спору, оскільки фактично суд апеляційної інстанції оскаржуваною відповідачем постановою ліквідував вади щодо застосування вказаної норми, не врахувавши таку взагалі, тому правильне по суті рішення місцевого господарського суду не могло бути скасоване апеляційною інстанцією з одних лише формальних міркувань. При цьому суд другої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 22 ЦК України та вказав, що збитки позивача, завдані відповідачем за встановлених обставин порушенням господарського зобов`язання - договору нафтодосліджень та відповідно до пунктів 5.23.,5 .27. вказані збитки з ліквідації аварії, як реальні додаткові витрати замовника договору мають бути відшкодовані виконавцем.
Щодо доводів відповідача про не застосування судами до спірних правовідносин положень статті 1187 ЦК України та відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц, то такі спростовуються зазначеними вище у цій постанові мотивами, а також відхиляються Судом, враховуючи, що вказана норма визначає сферою її застосування правовідносини з відшкодування шкоди (деліктне зобов`язання), завданої джерелом підвищеної небезпеки, натомість у зазначеній справі предметом спору є відшкодування збитків, завданих порушенням господарського зобов`язання, що не узгоджується з диспозицією статті 1187 ЦК України.
З огляду на викладене, доводи ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" про те, що оскаржувана постанова апеляційної інстанції ухвалена з неправильним застосуванням статей 22, 623, 1166 ЦК України, при цьому, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій не враховують необхідність застосування до спірних правовідносин статті 1187 ЦК України та відповідних висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах, перелік яких наведений у касаційній скарзі відповідача та відображений вище у цій постанові спростовуються встановленням Судом того, що висновки у неподібних правовідносинах не є подібними.
Отже, наведена відповідачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" у частині вказаної підстави підлягає закриттю згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.
Стосовно підстави касаційного оскарження рішення і постанови, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19; від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20; від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21.
Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), наведена відповідачем у касаційній скарзі, у цьому випадку не отримала свого підтвердження.
Водночас переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та / або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватися не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам (зокрема ї тих, на які посилається відповідач у касаційній скарзі) є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.
Стосовно підстави касаційного оскарження рішення і постанови, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що відповідач вказує на те, в суді першої інстанції заявляв клопотання про витребування доказів щодо правових підстав для володіння/розпорядження, а також технічної справності автокрана, залученого для виконання робіт з нафтодосліджень та дій кранівника з метою виконання вказаних робіт, а також документів, підтверджуючих перевірку готовності об`єкта для надання послуг, яке місцевий господарський суд залишив без задоволення. Відповідач, стверджує, що внаслідок відмови у задоволенні цього клопотання суд першої інстанції не дослідив доказів на підтвердження обставин, які мають значення для правильного вирішення справи № 909/129/25.
Колегія суддів враховує, що зазначене скаржником у касаційній скарзі порушення процесуального законодавства, як-то відхилення місцевим господарським судом клопотання про витребування доказів, яке за його доводами, є істотним та унеможливило встановлення дійсних обставин справи, були також підставою апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Відповідно, суд апеляційної інстанції розглядав апеляційну скаргу відповідача у межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, з урахуванням того, що у справах про стягнення збитків за порушення господарського зобов`язання, до предмету дослідження входить наявність всіх складових цивільного правопорушення та в контексті юридично значущих обставин, від встановлення яких залежить правильне вирішення справи, зокрема встановлення наявності/відсутності підстав для стягнення таких збитків через наявність/вини заподіювача збитків.
Верховний Суд зазначає, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.
Подібні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18 та постановах Верховного Суду: від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23; від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23; від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23.
При цьому, що сама по собі незгода сторони з відмовою у задоволенні клопотання про витребування доказів не може бути підставою для висновку, що судами допущено у цій частині порушення норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскаржених судових рішень.
З огляду на наведене, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи (зокрема і стосовно виконання замовленого позивачем комплексу робіт із ресурсами відповідача щодо залучення автокранової техніки, а також умов договору, за яким відповідальною особою за безпечне виконання геофізичних робіт на свердловині є начальник геофізичної партії, який мав організувати та налагодити дії всіх залучених до виконання робіт учасників процесу та техніки, при тому, що зі сторони відповідача доказів невідповідності крану судам не надано) та підстави для задоволення позову АТ "Укргазвидобування" про стягнення збитків, Верховний Суд не вбачає процесуальних порушень з боку суду першої інстанції при відмові у задоволенні клопотання відповідача про витребування зазначених вище доказів.
Наведені у касаційній скарзі відповідача доводи за своїм змістом фактично зводяться виключно до незгоди скаржника з наданою судами першої і апеляційної інстанцій оцінкою наявних у справі доказів та встановленими обставинами, та спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до норм статті 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Відтак, наведена ПрАТ "Карпатське управління геофізичних робіт" підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
З урахуванням наведеного Судом приймаються доводи, наведені у відзиві АТ "Укргазвидобування" на касаційну скаргу, у частині, яка узгоджується з цією постановою.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку. А тому оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі відповідача, про неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, а тому касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.
Судові витрати
Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Карпатське управління геофізичних робіт" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 909/129/25 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
2. В іншій частині касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Карпатське управління геофізичних робіт" залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 909/129/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова