ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 листопада 2025 року                  місто Чернівці справа №727/14051/24
провадження №22-ц/822/783/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
секретар Факас А.В.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Буковинський державний медичний університет,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2025 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Буковинського державного медичного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Посилалася на те, що вона працювала в Буковинському державному медичному університеті з 28 жовтня 2002 року на посаді бухгалтера 2-ї категорії.
З 17 травня 2006 року переведена на посаду бухгалтера 1-ї категорії, з 22 грудня 2018 року була змінена назва структурного підрозділу на «Бухгалтерська служба».
11 грудня 2019 року переведена на посаду провідного бухгалтера.
З 01 січня 2023 року, після скорочення штатних одиниць в матеріальному відділі бухгалтерської служби, позивач фактично залишилась єдиним бухгалтером цього відділу, працювала на одну ставку, виконуючи функції цілих трьох посад.
У зв`язку з її незгодою виконувати роботу, яка згідно посадової інструкцій їй не належать, її як працівника університету почали активно постійно принижувати, вимагали виконувати роботу, погрожували звільненням. Ректор університету і його підлеглі здійснювали моральний тиск, знущались. Безпідставно і жорстоко принижували, стверджуючи, що вона некомпетентна і не здатна виконувати свої обов`язки, при цьому відкрито погрожували позбавленням роботи. Ці бездоказові звинувачення глибоко вразили її, адже вони не мали жодного реального підґрунтя і були спрямовані лише на те, щоб зруйнувати її професійну репутацію та змусити відчувати себе невартим у своїй справі.
14 липня 2023 року їй була оголошена догана за порушення трудової дисципліни.
09 жовтня 2023 року вона була звільнена за систематичне невиконання посадових обов`язків. 
07 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив рішення у справі №727/9873/23, яким визнано незаконним і скасовано наказ Буковинського державного медичного університету № 314-адм від 14 липня 2023 року про оголошення їй догани за порушення трудової дисципліни.
14 жовтня 2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було скасовано наказ БДМУ № 328-к від 09 жовтня 2023 року про звільнення, поновлено її на роботі та зобов`язано університет здійснити оплату вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.
Окрім порушень трудового законодавства, на її адресу здійснювались спроби незаконного примусового виселення з гуртожитку, що належить БДМУ та фактично піддавали її моральному тиску. Постійне цькування, образи з боку ректора та моральний тиск з боку його підлеглих мали руйнівний вплив на її психологічний стан.
З жовтня 2023 року вона перебувала в стані постійного стресу. Відстоювала свої права через суди, що призвело до душевних страждань і панічного страху за своє майбутнє і майбутнє дитини. Вимушене перебування в таких умовах, постійний пошук коштів на утримання дитини негативно вплинули на її самооцінку та душевний стан. Почала сумніватися в своєму майбутньому, знецінила свій досвід і втратила сенс життя, адже робота давала їй можливість бути корисною суспільству і використовувати свої здібності на благо держави.
Стверджує, що її право на працю було порушене через незаконне звільнення, а її професійні досягнення і репутація були знищені.
Крім того зазначає, що моральні страждання, які вона зазнала в результаті незаконного звільнення, цькування і приниження її гідності, є підставою для вимоги компенсації моральної шкоди та відновлення порушених прав.
Просила визнати дії відповідача такими, що порушують її права на честь, гідність та репутацію; стягнути з відповідача на її користь компенсації моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.; зобов`язати відповідача припинити порушення її прав і вжити заходів для відновлення її репутації та гідності, зокрема шляхом публічного вибачення чи інших належних заходів.
У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначила, що просить суд збільшити розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з 50000 грн. до 200000 грн., обґрунтовуючи наступним. Внаслідок незаконного звільнення, ініційованого відповідачем, професійна репутація як досвідченого фахівця-бухгалтера зазнала серйозного удару. Це звільнення стало причиною поширення неправдивої інформації, яка досі знаходиться у вільному доступі, зокрема в мережі Інтернет. Такі відомості негативно впливають на її право на добру репутацію та створюють перешкоди для професійної діяльності, оскільки інші роботодавці можуть сумніватися в її компетентності та професійній доброчесності.
Тому на підставі вищевикладеного просила суд визнати дії відповідача такими, що порушують  ОСОБА_1  права на честь, гідність та репутацію. Стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень за завдані моральні страждання та знищення професійної репутації, зобов`язати відповідача припинити порушення прав позивача і вжити заходів для відновлення її репутації та гідності, зокрема шляхом публічного вибачення чи інших належних заходів, стягнути з відповідача Буковинського державного медичного університету витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Буковинського державного медичного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди – відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі наводить обставини та підстави для задоволення позову, які викладені в позовній заяві та додатково мотивує апеляційну скаргу тим, що дії керівництва БДМУ – неодноразові безпідставні дисциплінарні стягнення, незаконне звільнення, публічне приниження її професійної компетентності, психологічний тиск і спроби виселення з гуртожитку – призвели до приниження її честі, гідності та знищення ділової репутації. 
Негативна інформація про позивачку (начебто її професійні проступки) розповсюдилася і досі є у відкритому доступі, що заважає її працевлаштуванню та підриває репутацію. 
Вказала, що в мережі Інтернет є у відкритому доступі відомості про конфлікт між нею та університетом, які шкодять її репутації, негативна інформація про особу вважається недостовірною, поки особа, що її поширила, не доведе протилежного.
Відповідач своїми наказами та записом у трудовій книжці фактично «клеймував» позивачку як недисциплінованого працівника, і ці відомості стали відомі іншим. Таким чином, елемент поширення недостовірної негативної інформації наявний, і суд першої інстанції неправильно виключив його.
У ситуації позивачки простежуються всі ознаки мобінгу: після того, як вона відмовилася виконувати не властиві їй обов`язки, керівництво БДМУ розпочало цілеспрямовану кампанію тиску – їй оголосили догану, погрожували звільненням, зрештою звільнили (незаконно), паралельно намагалися виселити з службового гуртожитку, а після поновлення – знову чинили психологічний пресинг (дві нові догани на початку 2025 року, численні конфліктні ситуації, що навіть вимагали викликів поліції). Такі дії явно спрямовані на приниження честі та гідності працівниці, підрив її самооцінки і примушування до звільнення. Це саме те, що закон кваліфікує як мобінг.
Також, суд безпідставно не застосував норми про захист особистих прав працівника. Право на честь, гідність та репутацію охороняється не лише від наклепу в пресі, а й від будь-яких дій, що принижують людину.
Вказала, що факт незаконного звільнення і цькування вже сам по собі є підставою для моральної шкоди, оскільки незаконні дії відповідача спричинили позивачці значні моральні страждання, а отже компенсація є необхідною і виправданою.
Зазначила, що раніше вона зверталася з позовами суто у сфері трудового права – про скасування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі і виплату заробітку. В тих справах моральна шкода присуджувалася як супутня вимога, пов`язана з незаконним звільненням. Нинішній же позов має інший фокус: захист честі, гідності та ділової репутації, тобто фактично деліктний позов про відшкодування немайнової шкоди, завданої поширенням неправдивих відомостей і приниженням честі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Буковинський державний медичний університет просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказали, що відсутній фактичний склад порушення честі, гідності і репутації позивачки, також нею не надано суду доказів щодо публічного приниження, наклепу чи образ позивача.
Позивачкою не надано доказів поширення відповідачем недостовірної інформації, а тому її вимоги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що наказом Буковинського державного медичного університету № 314-адм від 14 липня 2023 року оголошено позивачу догану за порушення трудової дисципліни: систематичне невиконання своїх посадових обов`язків (том 1 а.с.15-17).
Наказом Буковинського державного медичного університету № 328-к від 09 жовтня 2023 року звільнено ОСОБА_1 – провідного бухгалтера бухгалтерської служби з роботи – 09 жовтня 2023 року у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.14).
07 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив рішення у справі №727/9873/23, яким визнано незаконним і скасовано наказ Буковинського державного медичного університету № 314-адм від 14 липня 2023 року про оголошення позивачу догани за порушення трудової дисципліни та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (том 1 а.с.18-23).
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 червня 2024 року дане рішення залишено без змін (том 1 а.с.24-33).
14 жовтня 2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було визнано незаконним та скасовано наказ Буковинського державного медичного університету № 328-к від 09 жовтня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено її на роботі та зобов`язано університет здійснити оплату вимушеного прогулу в сумі 65743,46 грн. та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн. (том 1 а.с.34-39).
Позивачем були подані ряд заяв до поліції та прокуратури щодо неправомірних дій з боку Буковинського державного медичного університету (том 1, а.с.51-57).
Так, позивач подавала заяву до Головного управління Національної поліції Чернівецької області та до Чернівецької обласної прокуратури з вимогою внести відомості про вчинення злочину ОСОБА_2 , ректором Буковинського державного медичного університету до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за ч. 1, 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (зловживання службовим становищем) (том 1, а.с.58-65, 68-74).
Позивач подала заяву до Головного управління Національної поліції Чернівецької області з вимогою внести відомості про вчинення злочину ОСОБА_2 , ректором Буковинського державного медичного університету до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за ч. 1 ст. 172, 173 Кримінального кодексу України (том 1, а.с.80-85).
Згідно витягів з ЄРДР порушено кримінальні справи, де потерпілою є ОСОБА_1 (том 1, а.с.181-182).
Згідно наданої копії медичної документації КНП «Міська поліклініка Чернівецької міської ради» від 21.03.2023 року у ОСОБА_1 у зв`язку із перенапруженням та стресом поставлений діагноз К85 Підвищений кров`яний тиск (том 1, а.с.98).
Згідно договору № 1/24-1 на проживання в гуртожитку БДМУ на 2022/2023 навчальний рік від 30 серпня 2022 року, укладеного між закладом вищої освіти Буковинським державним медичним університетом, в особі голови комісії з поселення доц. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передбачено строкове платне користування ліжко-місце в кімнаті АДРЕСА_1 за період з 01 вересня 2022 року по 31.08.2023 рік (том 1, а.с.100-102).
У зв`язку із невиконанням посадових обов`язків, наказом Буковинського державного медичного університету № 06-Адм від 06 січня 2025 року провідному бухгалтеру бухгалтерської служби ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (том 1, а.с.152-155).
07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, в якій просила продовжити термін проживання у гуртожитку на 2023-2024 навчальний рік разом з неповнолітньою дитиною (том 1, а.с.158). Заяву ОСОБА_1 від 07.09.2023 року на продовження терміну проживання у гуртожитку розглянуто. Їй повідомлено, що продовжити термін проживання у кімнаті АДРЕСА_2 немає можливості оскільки на проживання у цій кімнаті претендують щонайменше двоє здобувачів освіти, які відповідно до положення про студентські гуртожитки БДМУ мають першочергове право на забезпечення житлом у студентських гуртожитках (п.1.2. Положення про студентські гуртожитки БДМУ). Зважаючи на наявність вільних місць у гуртожитках університету.
ОСОБА_1 запропоновано іншу кімнату для проживання у цьому ж гуртожитку. Також повідомлено, що житло у студентських гуртожитках їй буде надаватися на загальних підставах з оплатою за проживання відповідно до потужності кімнати. З процедури документального оформлення (укладання договору, отримання ордера на поселення) подальшого проживання у студентському гуртожитку запропоновано звернутися до комісії з поселення студентів у гуртожитки (адміністративний корпус БДМУ) (том 1, а.с.159).
Згідно відповіді на адвокатський запит № 05/110 від 28 січня 2025 року Обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецьким обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» надано інформацію про те, що за період з 01 січня 2023 року по 01 січня 2025 рік, диспетчерською службою ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» було зареєстровано 1 (один) виклик до громадянина ОСОБА_4 (сина позивачки), 20.10.2023 року, оскільки йому стало погано, сильний головний біль, головокружіння (том 1, а.с.165).
Наказом Буковинського державного медичного університету № 51-Адм від 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 оголошено догану (том 1, а.с.172-174).
У зв`язку із конфліктом з відповідачем, ОСОБА_1 були здійсненні 12 дзвінків до поліції упродовж 21.03.2023-10.12.2024 рр. (том 1, а.с.183-184).
Згідно корінців направлення на працевлаштування від 17.10.2023 р., 27.10.2023 р., 16.11.2023 р., 23.11.2023 р. ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті на роботу, оскільки вона не відповідає вимогам (том 1, а.с.198-200).
Позивач зверталася до відповідача з вимогою припинити незаконні дії та надати можливість працювати без перешкод згідно заяв від 21.02.2025 р., 09.12.2024 р., 18.10.2024 р., 24.12.2024 р., 11.12.2024 р. (том 1., а.с.215-223).
ОСОБА_1 надала письмові пояснення до УПП в Чернівецькій області від 24.01.2025 року щодо неправомірних дій відповідача (том 1, а.с.230).
Також звернулася 24.01.2025 року до начальника ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області із заявою, в якій просила прийняти міри стосовно керівництва закладу БДМУ, оскільки вони чинять свавілля відносно неї (том 1, а.с.231).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації; не надано доказів щодо публічного приниження, наклепу чи образ стосовно виселення позивача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Як вбачається з тексту позовної заяви, що позивачка посилалася на порушення її честі, гідності з боку керівництва БДМУ та інших працівників, пов`язаних з відмовою її виконувати трудові обов`язки, які не входять до її посадової інструкції, що щодо неї постійно вчиняється психологічний тиск з метою припинення з нею трудових відносин, тобто вчиняється мобінг (цькування). У вимогах позовної заяви позивач просила визнати дії відповідача такими, що порушують її права на честь, гідність та репутацію і зобов`язати відповідача припинити порушення її прав і вжити заходів для відновлення її репутації і гідності шляхом публічного вибачення чи інших належних заходів.
Проте, суд першої інстанції, відмовляючи в позові, вважав, що позов пред`явлено на підставі статті 277 ЦК України і виснував, що для задоволення позовної вимоги про захист честі та гідності і ділової репутації повинна існувати обов`язкова обставина – поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача. 
Оскільки позов пред`явлено з інших підстав, а саме мобінгу, то колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.
11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)», яким Кодекс законів про працю України доповнено статтею 2-2, відповідно до якої:
Мобінг (цькування) систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:
- створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);
- безпідставне негативне видокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);
- нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;
- нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;
- безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);
- необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.
Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).
Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.
Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.
В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 2 статті 81 ЦПК України визначено, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).
Відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вважає, що ректором БДМУ та іншими працівниками щодо неї вчинявся мобінг, який на її думку полягав у незаконному збільшенні її посадових обов`язків, незаконному притягненні до дисциплінарної відповідальності, незаконному виселенні з гуртожитку, психологічному тиску (примус, цькування, неправомірні звинувачення, наклепи, зневажливі зауваження, з`ясування стосунків, що постійно переростали в скандали) та створення щодо неї негативної характеристики, які були спрямовані на приниження честі та гідності позивачки, у тому числі з метою припинення трудових відносин, що змушувало її недооцінювати свою професійну придатність і через яку вона позбавлена можливості працевлаштуватися за фахом.
Проте, досліджені судом докази свідчать, що відсутні підстави для встановлення факту мобінгу щодо позивачки, оскільки крім її звернень до правоохоронних органів щодо вчинення відносно неї мобінгу, цей факт жодним належним доказом не доведений.
У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій з боку роботодавця або окремих працівників, що містять ознаки мобінгу.
Зокрема, в позовній заяві позивачка не зазначала коли конкретно проти неї був вчинений мобінг, хто його вчинив і в чому він виражався. В позовній заяві позивачка обмежилась загальними фразами щодо її цькування, що позбавляє можливості дати належну оцінку конкретним фактам вчинення мобінгу.
Так, частина 2 статті 81 ЦПК України регламентує, що у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Між тим, позивачка таких фактичних даних не надала. Фактичних даних, які б достеменно стверджували про наявність у діях відповідача мобінгу, позивачем суду представлено не було.
Що стосується посилань позивачки про незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності, то даним обставинам була надана правова оцінка в інших цивільних справах, за наслідками розгляду яких були визнані накази роботодавця про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності незаконними, вони були скасовані і у зв`язку з порушенням трудових прав позивачки рішеннями судів була стягнута з відповідача на користь позивачки моральна шкода.
Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки моральна шкода за незаконне притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності вже була стягнута рішеннями судів, то повторне стягнення цієї моральної шкоди призведе до подвійного стягнення.
Щодо посилань позивачки на незаконне виселення її з гуртожитку і у зв`язку з цим вчинення над нею психологічного тиску, то дане питання виходить за межі предмету спору, оскільки законність її проживання в гуртожитку не була предметом розгляду в даній справі. Щодо психологічного тиску у зв`язку з виселенням її з гуртожитку, то позивачка в позовній заяві не зазначила конкретно коли і хто вчиняв над нею психологічний тиск, а також в чому він виражався.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на поширення неправдивої інформації, зокрема, в мережі інтернет, то колегією суддів було з`ясовано, що позивач під поширенням інформації розуміє виклад судових рішень, якими були скасовані накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що не може вважатися як поширення відповідачем недостовірної інформації. Крім цього, дані доводи виходять за межі позовних вимог.
Оскільки позивачем не доведено факту вчинення щодо неї мобінгу, то колегія суддів вважає, що позов в частині визнання дій відповідача такими, що порушують її права на честь, гідність та репутацію, а також в частині зобов`язання відповідача припинити порушення її прав і вжити заходів для відновлення ї репутації і гідності шляхом публічного вибачення чи інших належних заходів, є безпідставним і в його задоволенні суд першої інстанції вірно відмовив.
У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
З цих підстав, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн., оскільки завдання моральної шкоди позивачці не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема вина відповідача у її заподіянні, причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та поведінкою відповідача позивачем не доведені і судом не встановлені.
Суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову, проте помилився з мотивами відмови в позові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення не спростовують висновків суду в частині відмови в задоволенні позову, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що слід мотивувальну частину рішення змінити з підстав викладених в мотивувальній частині даної постанови.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 листопада 2025 року.

Головуючий:                              Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак