Справа № 369/21641/25
Провадження № 3/369/2538/26 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
05.02.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Куценко М.О., розглянувши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Права, передбачені ст. 268 КУпАП особі у судовому засіданні роз`яснені.

ВСТАНОВИВ:
07.11.2025 року по проспекту Героїв Небесної Сотні поблизу будинку 30 в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського р-ну, Київської обл., водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Infiniti G25 державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті скоїла зіткнення з автомобілем Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_3 , який був припаркований, чим порушила вимоги п.13.1 ПДР. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнала. Підтвердила, що дійсно 07.11.2025 керувала транспортним засобом марки Infiniti G25 державний номерний знак НОМЕР_2 та проїжджала по вулиці Героїв Небесної Сотні в с. Софіївська Борщагівка. Погодилась, що здійснила зіткнення з автомобілем, який був припаркований на узбіччі, проте виключає власну вину. Пояснила, що рухаючись по вказаній ділянці дороги побачила автомобіль, який наближався у зустрічному напрямку на великій швидкості, щоб уникнути лобового зіткнення прийняла праворуч. Та оскільки, з її слів, дорога була досить вузькою, при здійсненні маневру зачепила припаркований автомобіль.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Марченко Денис Павлович підтримав пояснення ОСОБА_1 , також зазначив, що його підзахисна змушена була здійснити маневр, внаслідок якого здійснила наїзд на припаркований автомобіль марки Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_3 , через крайню необхідність, оскільки мала уникнути зіткнення із зустрічним транспортом. Крім того зазначає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи працівниками поліції були допущені неточності та на думку сторони захисту процесуальні порушення. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні надала пояснення про те, що залишила припаркованим автомобіль марки Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_3 на прибудинковій території. Повернувшись до транспортного засобу, помітила на такому пошкодження, а також записку, залишену на лобовому вікні, на якій містився номер телефону особи причетної до ДТП. Зателефонувавши за вказаним у записці номером телефону, отримала пояснення відносно події від чоловіка ОСОБА_1 , який зазначив що зіткнення з її автомобілем скоїла його дружина, яка як може так і їздить. Отримавши вказану інформацію, потерпіла викликала працівників поліції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника та потерпілої, вважаю, що не дивлячись на невизнання своєї вини, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевикладених обставин доведена дослідженими доказами у справі, що перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності для ухвалення цього рішення, та підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506391 від 07.11.2025; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди серії ЄО4124 від 07.11.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07.11.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07.11.2025; поясненнями наданими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому засіданні.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР України єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Відповідно до п.1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п.2.3.б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно п.1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;
Відповідно до п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Отже, відповідно до доказів що містяться в матеріалах справи, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , іншого учасника ДТП – ОСОБА_2 , судом встановлено, що ОСОБА_1 вказаних вимог ПДР України не дотрималась, оскільки при зміні напрямку руху повинна була враховувати дорожню обстановку, а саме дотримуватись безпечного інтервалу при керуванні транспортним засобом та переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Доводи захисника про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку суду, не є слушними.
Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
За змістом статей 10,11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
Однак, суд критично ставиться до доводів адвоката Марченка Д.П. про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, так як на зустріч рухався інший транспортний засіб, 
оскільки учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, зокрема водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу. А відтак небезпека, про яку зазначає адвокат, за даних обставин, могла бути усунута іншим способом - шляхом дотримання вищезазнчених Правил дорожнього руху.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинила ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені адвокатом обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи - у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Крім того, суд вважає, що посилання сторони захисту на допущені працівниками поліції недоліки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за наявності беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, не можуть бути підставою для закриття провадження у справі та звільнення останньої від відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки вина ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП повністю підтверджується наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами. 
Протокол про адміністративне правопорушення, досліджені докази та надані в судовому засіданні пояснення в їх сукупності не містять суттєвих розбіжностей, які б виключали відповідальність за скоєне правопорушення та дозволяють суду дійти обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, дослідивши докази, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про очевидність порушення ОСОБА_1 вимог п.13.1 діючих Правил дорожнього руху за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, що знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, вважаю за можливе обрати вид адміністративного стягнення - штраф.
Крім того, згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 40-1, ст. 268, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня винесення постанови.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Штраф вноситься порушником в установу банку України, документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, вказаного вище, надсилається порушником до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
У разі примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Суддя         Михайло КУЦЕНКО