ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 308/2452/25
провадження № 61-13627св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог
1.           У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
2.           На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, щоІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років померла її мати ОСОБА_3 .
3.           Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить все майно, яке належало спадкодавцю, де б воно не було і з чого б таке не складалося.
4.           Зазначала, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв?язку з тим, що перебувала за кордоном та повернулася в Україну після пропуску строку для прийняття спадщини.
5.           Після повернення до України їй стало відомо, що за життя мати склала заповіт, посвідчений 10 березня 2011 року державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Ластівкою А. В,. за реєстровим № 3-339, відповідно до якого все своє майно заповіла в рівних долях своїм дочкам: їй та ОСОБА_2 .
6.           У грудні 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Малинич Н. А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матірі ОСОБА_3 . Однак, 27 грудня 2024 року приватним нотаріусом Малинич Н. А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова приватного нотаріуса мотивована тим, що вона пропустила строк у шість місяців для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити лише в судовому порядку.
7.           Відповідачка повідомила, що вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері та отримала свідоцтво про право на спадщину. Водночас, письмову згоду на подання заяви про прийняття спадщини їй не дає.
8.           Посилалася на те, що встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила з поважних, об`єктивних причин, пов`язаних з необізнаністю про існування заповіту та перебуванням за кордоном.
9.           Крім того, з огляду на зміни щодо строків для прийняття спадщини на час дії воєнного стану (постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 та наступні зміни до неї), вона вважала, що може подати заяву про прийняття спадщини в будь-який час дії воєнного стану, не обмежуючись шістьма місяцями після смерті спадкодавця.
10.        Враховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
11.        Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 03 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
12.        Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - 
ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 3 місяці з моменту набрання рішенням законної сили.
13.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наведені позивачкою причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Суд першої прийняв до уваги введення на території України воєнного стану та ведення бойових дій; виїзд позивачки за межі України через загрозу для життя та здоров`я; суперечливі положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини, а також помилку в документах необхідних для прийняття спадщини.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14.        Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
15.        Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 03 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
16.        У задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
17.        Вирішено питання щодо судових витрат.
18.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивачки поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначено, що термін перебування позивачки за кордоном з 29 травня 2024 року (після смерті матері пройшло 4 місяці) до 16 липня 2024 року (строк для подання заяви про прийняття спадщини ще не сплив) не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за померлою матір`ю позивач звернулась 10 грудня 2024 року. Крім того, оскільки ОСОБА_1 , як донька, мала право на спадкування після смерті ОСОБА_3 за законом, її необізнаність про заповіт не має правового значення. Більш того, на час смерті матері сторін у справі (24 січня 2024 року) положення щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини з постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 було виключено, отже не існувало жодного іншого порядку обчислення строку прийняття спадщини, крім того, як визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України.
Узагальнені доводи касаційної скарги
19.        28 жовтня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась доВерховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року.
20.        Підставами касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що судом застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 21 липня 2022 року у справі № 662/2401/20 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, при умові не заведення спадкової справи після смерті спадкодавця та не здійснення повідомлення і виклику спадкоємця за заповітом нотаріусом, є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
22.        Заявниця акцентує увагу на не врахування судом її тривалого перебування протягом строку прийняття спадщини за кордоном, необізнаність про заповіт, а також зміну законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій.
23.        Вважає, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права при оцінці доказів та не дотримався вимог щодо вмотивованості судового рішення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24.     Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 308/2452/25 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
25.     26 листопада 2025 року матеріали цивільної справи № 308/2452/25 надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26.        Згідно із заповітом від 10 березня 2011 року ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким: все її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, заповіла в рівних долях своїм донькам: ОСОБА_1 , 1965 року народження, та ОСОБА_2 , 1970 року народження.
27.        Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років, про що 24 січня 2024 року складено відповідний актовий запис №121.
28.        Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, 10 грудня 
2024 року приватним нотаріусом Малинич Н. А. зареєстровано спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 73425857.
29.        Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07 листопада 2012 року, дошлюбне прізвище ОСОБА_1 , 1965 року народження, - ОСОБА_4 .
30.        Батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .
31.        Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві приватної власності належало 1/1 частка житлового будинку АДРЕСА_1 .
32.        10 грудня 2024 року ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Малинич Н. А. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлою матір`ю ОСОБА_3 .
33.        27 грудня 2024 року приватним нотаріусом Малинич Н. А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
34.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
35.        Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
36.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
37.        Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
38.        Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
39.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
40.        Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
41.        За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
42.        Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
43.        Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
44.        За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
45.        Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
46.        Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. 
47.        Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
48.        Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
49.        Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тимчасові несприятливі погодні умови тощо.
50.        Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
51.        Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня           2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі 
№ 357/8183/22.
52.        Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду 
від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі 
№ 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
53.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. В такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
54.        Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
55.        Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
56.        Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
57.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що матір сторін спору 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 її донька ОСОБА_1 звернулася лише 10 грудня 
2024 року, тобто з пропуском встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України.
58.        На обґрунтування підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 посилалася на її перебування за кордоном, необізнаність про існування заповіту, а також зміни у законодавстві щодо строків прийняття спадщини у період введення в Україні воєнного стану.
59.             Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
60.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
61.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
62.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
63.        Надавши належну правову оцінку зазначеним позивачкою причинам пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , а також поданим доказам на підтвердження поважності таких причин у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
64.        Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків апеляційного суду, що необізнаність позивачки про наявність заповіту ОСОБА_3                            від 10 березня 2011 року, з огляду на наявність у неї права на спадкування за законом (перша черга) після смерті матері, а також не вчинення нею юридично значущих дій, пов'язаних з набуттям спадкових прав протягом тривалого строку, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.
65.        Судом апеляційної інстанції обґрунтовано було відхилено доводи позивачки щодо її перебування за кордоном та законодавчих змін щодо строків подання заяви про прийняття спадщини при введені в Україні воєнного стану.
66.        З огляду на те, що ОСОБА_1 перебувала за кордоном у період з 
29 травня 2024 року (після смерті матері пройшло більше 4 місяців) до 16 липня 2024 року (строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті               ОСОБА_3 ще не сплив), ця обставина не позбавляла її можливості звернутися до нотаріуса у встановлений статтею 1270 ЦК України строк. Водночас, перебування громадянина за кордоном не позбавляє його можливості подати заяву про прийняття спадщини.
67.        Щодо зміни строків прийняття спадщини, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28 лютого 2022 року, то суд апеляційної інстанції правильно врахував, що такі зміни були виключені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469.
68.        Крім того, Верховний Суд неодноразово роз'яснював, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини (постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 21 червня                  2023 року у справі № 175/1404/19, від 16 серпня 2023 року у справі                                      № 520/15620/17).
69.        З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебування позивачки за кордоном з 29 травня 2024 року до 16 липня 2024 року, а також внесені постановою Кабінету Міністрів України № 164 
від 28 лютого 2022 року зміни щодо строків прийняття спадщини, які були виключені ще у травні 2023 року, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій з прийняття спадщини.
70.             Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини може бути визнано порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є нелегітимним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі                         № 686/5757/23).
71.        Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності.
72.        Доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, яким суд надав належну та обґрунтовану правову оцінку.
73.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
74.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.
75.        Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
76.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
77.        З урахуванням доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       Є. В. Синельников
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
                                                                                                В. В. Шипович