ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/328/25  Номер провадження 22-ц/814/163/26	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Глушко Зої Вікторівни 
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 588121 від 23.04.2021 в сумі 23585,04 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Заявлені вимоги мотивує тим, що 23 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 588121.
Згідно з умовами кредитного договору товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредит в сумі 18750,00 грн, а позичальник зобов`язувалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач у свою чергу свого обов`язку з повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені Кредитним договором – не виконала.
26.11.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 26-11/21, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 588121 від 23.04.2021. 
10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року в тому числі за Договором № 588121 від 23.04.2021.
Станом на дату відступлення права вимоги, заборгованість відповідача за Договором № 588121 від 23.04.2021 становить 23585,04 грн, з яких: 15380,09 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 8204,95 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги.
Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 23585,04 грн, з яких: 15380,09 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 8204,95 грн - заборгованість за процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 588121 від 23.04.2021 в сумі 23585,04 грн, з яких: 15380,09 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 8204,95 грн - заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Глушко Зоя Вікторівна.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Глушко З.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат і витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.
Вказує на те, що позивачем не доведено видачі позики за договором первісним кредитором, а отже і виникнення у останнього прав, які він міг передати позивачу.
Також позивачем не доведено розміру заявленої заборгованості, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. 
Вважає, що позивачем було подано до суду позовну заяву з долученими до неї копіями письмових доказів без дотримання ч. 5 ст. 95 ЦПК України, тобто за відсутності підтвердження наявності у нього оригіналів поданих доказів та відповідності всіх копій письмових доказів оригіналам.
Зазначає, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). 
11 червня 2025 року від позивача, ТОВ «Коллект Центр», надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що воно є законним, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників та самим реєстром боржників. Крім того, матеріали справи містять акт зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує факт здійснення розрахунків за даним договором.
Звертають увагу суду на те, що дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, зазначає, що відповідачу не створювався окремий рахунок для ведення обліку заборгованості по кредиту, оскільки ні Позивач, ні первісні кредитори не є банками в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність" та не можуть відкривати споживачам карткові рахунки. В даному випадку грошові кошти були перераховані первісним кредитором відповідачу на її картковий рахунок.
Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів.
Наголошує, що заперечення відповідачем факту укладення договору та отримання кредитних коштів є недоречними, оскільки відповідач тривалий час частково сплачував заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.
Зазначає, що укладений між сторонами Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, позичальник був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом його підписання, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 23 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 588121.
Відповідно до п. 1.1 укладення вказаного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення електронних даних, направлених товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні , програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. 
Пунктом 8.6 Договору визначено, що він укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора. 
Укладений між сторонами справи у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором М721. 
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту становить 18750,00 грн (п.1.3), кредит надається строком на 365, до 23.04.2022 (п. 1.4), проценти за користування кредитом: за перший день користування кредитом – 25 % в день, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту – 85 % річних (п.1.5.) (а.с.24-27).
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з листа № 2646_240910170603 від 10.09.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором на переказ коштів ФК –П19/09-06 від 30.09.2019, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23.04.2021 20:03:10 на суму 15000,00 грн, номер картки:  НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 87389364 (а.с.23).
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання:
- у розмірі 15000,00 гривень за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 ;
- у розмірі 3750,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору.
Відповідно до пункту 3.5 Кредитного договору, сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Тобто, підписавши Кредитний договір, ОСОБА_1 погодилася, що кредитні кошти в сумі 18750,00 грн буде їй надано у двох формах, а саме: 15000,00 грн – шляхом зарахування на її карткових рахунок та 3750,00 гривень – шляхом утримання суми зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
В силу ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процент Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням змісту Кредитного договору, який підписано відповідачем, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надано відповідачу кредит в сумі 18750,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 588121 від 23.04.2021, заборгованість станом на 02.01.2025 року становить: 23585,04 грн, з яких: 15380,09 грн – заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 8204,95 грн - заборгованість за процентами (а.с.21).
Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 26.11.2021, складеного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», у ньому зокрема зазначено дату та розмір здійснених оплат позичальником ОСОБА_1 , а саме: 08.05.2021 в сумі 2372,00 грн, 18.06.2021 в сумі 2372,00 грн, 23.07.2021 в сумі 2372,00 грн, 23.08.2021 в сумі 1000,00 грн із вказанням окремо сум зарахувань на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с.23 – на звороті).
Доводи апеляційної скарги в частині того, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, колегія суддів вважає необґрунтованими. Факт здійснення відповідної банківської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у сукупності, зокрема детальним розрахунком, який відображає рух коштів, періоди нарахування та внесення платежів, а також алгоритм нарахування відсотків.
За таких обставин, районний суд дійшов вірного висновку, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 588121 від 23.04.2021.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині неналежного оформлення Договору факторингу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №359/2703/15ц).
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 26.11.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, вказаних в Реєстрах Боржників (а.с.14-16).
Згідно Акту приймання-передачі Документації Боржників від 24 грудня 2021 року, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передав, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв згідно з вимогами п. 8.2 Договору факторингу № 26-11/2021, документацію боржників перелічених в таблиці 1 цього Акту, зокрема і по боржнику ОСОБА_1 (а.с.17-18).
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26-11/2021 від 26.11.2021, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги в тому чисті до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 588121 (а.с.21).
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що право вимоги за Договором про споживчий кредит № 588121 від 23.04.2021, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «Вердикт Капітал».
Твердження представника відповідача, як зауважив районний суд, щодо відсутності доказів, які підтверджують перехід прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «Вердикт Капітал» - спростовується дослідженими судом доказами.
10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників, вказаних в Реєстрах Боржників (а.с.7-10).
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги в тому чисті до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 588121 (а.с.11-12).
Отже, районний судом вірно встановлено, що право вимоги за Договором про споживчий кредит № 588121 від 23.04.2021, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правомірність набуття останнім права вимоги по укладеним між первинним кредитором та ОСОБА_1 кредитним договором, невиконання останньою як позичальником умов договорів, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі, визначеному згідно до розрахунків позивача. 
При цьому, колегія суддів ураховує, що надання позивачем Витягу із реєстру, а не повного реєстру, узгоджується із приписами частини другої статті 95 ЦПК України, за змістом якої, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. 
Крім того, відповідно до позовної заяви ТОВ «Коллект Центр» з моменту отримання права вимоги за договором до відповідача не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що позивач на законних підставах набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №588121 від 23.01.2021 року, оскільки доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються матеріалами справи. 
Стосовно тверджень представника відповідача, що долучені до позовної заяви письмові докази подані без дотримання ч. 5 ст. 95 ЦПК України, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Приписами ч. 2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". 
Згідно ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Судом встановлено, що позовну заяву та додані до неї письмові докази подано через систему «Електронний суд», що передбачає накладення кваліфікованого електронного підпису, крім того, представником позивача у позовній заяві зазначено, що оригінали документів (доказів), копії яких долучено до даної справи знаходяться у позивача.
Разом з тим, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
У цій справі, що переглядається апеляційним судом, укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 кредитний договір № 588121 від 23.04.2021 подано позивачем до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС у формі електронного документа, що містить електронні підписи сторін відповідно до вимог статті 12 Закону № 675-VIII у редакції на час укладення договору, зокрема, електронний підпис позичальника ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором М721, та згідно частини дванадцятої статті 11 Закону № 675-VIII відповідає письмовий формі кредитного договору та є оригіналом такого документу.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Колегія суддів зазначає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, дублюють відзив на позовну заяву та не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до непогодження з ухваленим рішенням.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.
Відповідно до ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. ст.367,374,375,382-384 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – адвоката Глушко Зої Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.
Головуючий Т.В. Одринська 
Судді О.І. Обідіна

В.П. Пікуль