РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/21063/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) скасувати рішення Зарічненської селищної Ради № 2408/47-2025 від 16.10.2025 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустроєм щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; 2) зобов`язати Зарічненську селищну раду Вараського району Рівненської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустроєм щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ; 3) скасувати рішення Зарічненської селищної Ради № 2409/47-2025 від 16.10.2025 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустроєм щодо відведення земельної ділянки за адресою с. Млинок Вараського району Рівненської області, на хуторі біля Уріччя для ведення особистого селянського господарства; 4) зобов`язати Зарічненську селищну раду Вараського району Рівненської області надати дозвіл на розроблення проекту землеустроєм щодо відведення земельної ділянки за адресою с. Млинок Вараського району Рівненської області, на хуторі біля Уріччя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником спадкового майна померлої сестри ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку та земельної ділянки 0,15га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, у користуванні ще з 1917 року її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та її сестер ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були земельні ділянки орієнтовною площею у розмірах 0,50-0,60га по АДРЕСА_1 та з 1970 року земельні ділянки, наділені колгоспникам орієнтовною площею у розмірах 0,38-0,40га і 0,60-0,90га с. Млинок на хуторі біля с. Уріччя для ведення особистого селянського господарства. 23.12.2024 позивач звернувся до Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області з заявами про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовними розмірами 0,50-0,60га, розташованої АДРЕСА_1 та орієнтовними розмірами 0,38-0,40га і 0,60-0,90га с. Млинок Вараського району Рівненської області на хуторі біля с. Уріччя з метою безоплатної приватизації. 26.03.2025 рішеннями сесії селищної ради № 2408/47-2025 та № 2409/47-2025 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок. Такі рішення позивач вважає протиправними з огляду на те, що підпунктом 5 пункту 27 розділу Х Земельного Кодексу України заборонена безоплатна приватизація, а також надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, що має на меті таку безоплатну приватизацію. Законодавча новація має виключення, що дозволяє безоплатну приватизацію, надання дозволів та створення землевпорядної документації у таких випадках: відбувається передача земельних ділянок у приватну власність власникам, що мають на ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна. будівлі, споруди. Дозволено передавати у приватну власність ділянки, що були надані громадянам України у користування до набрання чинності цього Земельного кодексу. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Позовна заява надійшла до суду 17.11.2025.
Ухвалою суду від 18.11.2025 позов залишений без руху.
Ухвалою суду від 25.11.2025 продовжений процесуальний строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 04.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті своєї сестри – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2609, спадкова справа № 212/2024, ОСОБА_1 успадкувала після ОСОБА_2 житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім цього, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2610, спадкова справа № 212/2024, успадкувала після ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (Присадибна ділянка) площею 0,1500га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності. Кадастровий номер земельної ділянки 5622280403:03:001:0104. 
Зарічненською селищною радою восьмого скликання 26.03.2025 було розглянуто заяви ОСОБА_1 від 23.12.2024 щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовними розмірами 0,50-0,60 га, розташованої АДРЕСА_1 та орієнтовними розмірами 0,38-0,40 га і 0,60-0,90га с. Млинок Вараського району Рівненської області на хуторі біля с. Уріччя з метою безоплатної приватизації. 
До заяви було додані документи, а саме: копія паспорту громадянина України; копія картки фізичної особи-платника податків, ідентифікаційного коду; графічні матеріали бажаного місця розташування за рахунок вищезазначеної земельної ділянки.
За наслідками розгляду поданих заяв, Зарічненською селищною радою були прийняті рішення № 2408/47-2025 та № 2409/47-2025, якими вирішено відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 орієнтовними розмірами 0,50-0,60га та в с. Млинок Вараського району Рівненської області на хуторі біля с. Уріччя, орієнтовними розмірами 0,38-0,40га і 0,60-0,90га (земельна ділянка комунальної власності Зарічненської селищної територіальної громади).
Відмову в обох рішенням відповідача мотивовано підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, відповідно до якого, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Також у спірних рішення відповідача зазначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19.10.2022 № 2698, який набрав чинності 19.11.2022, підпункт 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, доповнено другим речення наступного змісту «Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом». Цей Закон встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність. Враховуючи вищезазначену заборону, а також той факт. що на земельній виці відсутні об`єкти нерухомого майна, які б належали ОСОБА_1 , селищна рада не вправі приймати рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації у період дії вищезазначеної правової норми. Селищна рада зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 04/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє наразі. Водночас, селищна рада звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості після завершення воєнного стану звернутися до Зарічненської селищної ради із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою безоплатної приватизації земельних ділянок.
Позивач не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Підпунктом «а» частини другої статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до частин першої – третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3ст. 116 ЗК України).
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.
Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Підпунктом 5 пункту 27 розділу X Перехідних положень ЗК України встановлено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Отже із даної правової норми чітко слідує, що дія цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Судом встановлено та наведено вище по тексту, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї сестри – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 08.02.2024, актовий запис № 42.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2609, спадкова справа № 212/2024, ОСОБА_1 успадкувала після ОСОБА_2 житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім цього, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2024, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області Килюшик А.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2610, спадкова справа № 212/2024, успадкувала після ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (Присадибна ділянка) площею 0,1500га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності. Кадастровий номер земельної ділянки 5622280403:03:001:0104.
Отже позивач є власником як житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так і земельної ділянки, кадастровий номер 5622280403:03:001:0104, площею 0,1500га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
Варто зауважити, що цільове призначення успадкованої позивачем земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (Присадибна ділянка).
Разом з тим, позивач звернувся до відповідача із заявами щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовними розмірами 0,50-0,60 га, розташованої АДРЕСА_1 та орієнтовними розмірами 0,38-0,40 га і 0,60-0,90га с. Млинок Вараського району Рівненської області на хуторі біля с. Уріччя, для ведення особистого селянського господарства, з метою безоплатної приватизації. 
До заяви були долучені документи, а саме: копія паспорту громадянина України; копія картки фізичної особи-платника податків, ідентифікаційного коду; графічні матеріали бажаного місця розташування за рахунок вищезазначеної земельної ділянки.
Отже доказів того, що на таких земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), які належать на праві власності позивачу, до заяви не долучались. Таких доказів не містять і матеріали даної адміністративної справи.
Щодо посилань позивача про те, що у користуванні батьків позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та її сестер ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були земельні ділянки орієнтовною площею у розмірах 0,50-0,60га по АДРЕСА_1 та з 1970 року земельні ділянки, наділені колгоспникам орієнтовною площею у розмірах 0,38-0,40га і 0,60-0,90га в с. Млинок на хуторі біля с. Уріччя для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.
Так, в погосподарських книгах № 10 за 2001-2005, № 2 за 2021-2025 роки вказано, що дійсно, у померлої ОСОБА_2 , яка доводилась сестрою позивачу, була в особистому користуванні земельна ділянка загальною площею 0,75га. З них: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,25га; для ведення особистого селянського господарства - 0,50га.
Вказані книги видані по адресі, зокрема, АДРЕСА_2 .
Отже, за адресою АДРЕСА_1 , померла ОСОБА_2 мала земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,50га.
Проте, суд зазначає, що позивач є спадкоємцем лише будинку та земельної ділянки біля неї площею 0,15га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (Присадибна ділянка).
Будь-яких доказів того, що земельна ділянка площею 0,50га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка перебувала у особистому користуванні спадковця ОСОБА_2 , входила до спадщини, яку за законом успадкував би позивач, суду не надано і судом не встановлено. Крім того, позивачем не надано і доказів того, що на такій земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), які належать йому на праві власності.
Також у погосподарській книзі (номер нечитабельний) за 1958-1960 роки вказано, що батьки позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали в особистому користуванні земельну ділянку всього 0,50га, з них під будівлями 0,01га та …нечитабельне – 0,49га. 
За матеріалами справи, починаючи з 1977 по 1979 роки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали в особистому користуванні земельну ділянку площею 0,45га.
Однак, жодних доказів того, що у особистому користуванні батьків позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були земельні ділянки орієнтовною площею у розмірах 0,38-0,40га і 0,60-0,90га в с. Млинок на хуторі біля с. Уріччя для ведення особистого селянського господарства, матеріали справи не містять. При цьому, позивачем не надано також доказів того, що на такій земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), які належать йому на праві власності.
Зважаючи на вище наведене, суд вважає, що позивач має право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в загальному порядку.
Разом з тим, суд повторює, що за змістом підпункту 5 пункту 27 розділу X Перехідних положень ЗК України, безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Позаяк, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що на бажаних ним земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна (будівель, споруд), які належать йому на праві власності; не надано доказів, що земельні ділянки передані у користування до набрання чинності ЗК України, то відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 орієнтовними розмірами 0,50-0,60га та в с. Млинок Вараського району Рівненської області на хуторі біля с. Уріччя, орієнтовними розмірами 0,38-0,40га і 0,60-0,90га (земельна ділянка комунальної власності Зарічненської селищної територіальної громади), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішень відповідача № 2408/47-2025 та № 2409/47-2025 від 26.03.2025 (вих. № 987, 988 від 16.10.2025), як наслідок, такі вимоги задоволенню не належать.
Щодо вимог зобов`язального характеру, то такі є похідними від вимог про визнання протиправними та скасування рішень. Оскільки у задоволенні таких відмовлено, то і вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то позовні вимоги задоволенню не належать.
Підстави для відшкодування позивачу судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень № 2408/47-2025 та № 2409/47-2025 від 26.03.2025 (вих. № 987, 988 від 16.10.2025), залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 19 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Зарічненська селищна рада Вараського району, Рівненської області (вул. Центральна, 11, с-ще Зарічне, Вараський р-н, Рівненська обл., 34000, ЄДРПОУ/РНОКПП 04385632) 

Суддя       Т.О. Комшелюк