Справа № 162/770/25  Провадження №33/802/28/26 	Головуючий у 1 інстанції:Глинянчук В. Д. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року         місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протоколи – ОСОБА_1 та його захисника Чайки О.Ф., розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи – ОСОБА_1 на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, утримує четверо дітей, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він о 00 годин 19 хвилин 14 липня 2025 року по вулиці Поліській у селі Ветли Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи мотоциклом «Viper 150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, чим порушив вимоги 2.4 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Він же, о 00 годин 19 хвилин 14 липня 2025 року по вулиці Поліській у селі Ветли Камінь-Каширського району Волинської області повторно протягом року, не маючи права керування таким транспортним засобом, керував мотоциклом «Viper 150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п 2.1 а ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП.
Він же, о 00 годин 19 хвилин 14 липня 2025 року по вулиці Поліській у селі Ветли Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи мотоциклом «Viper 150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
За вчинення правопорушень щодо  ОСОБА_1  було складено три протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122-2, ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, які в суді об`єднані в одне провадження №162/770/25 (провадження №3/162/448/25).
Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження по даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що поза увагою місцевого суду було залишено його доводи, щодо порушення його прав працівниками поліції, відмови в оформленні адміністративного затримання, не повідомлення центру безоплатної вторинної правової допомоги про його затримання, складання протоколів про адміністративні правопорушення за його відсутності, порушення правової процедури проведення огляду на стан сп`яніння та оформлення його результатів. Більше того, місцевим судом було безпідставно не взято до уваги заявлені ним клопотання.
Разом з тим, 22.12.2025 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній звертає увагу на те, що додані до матеріалів справи працівниками поліції відеозаписи є неналежними і недопустимими доказами, оскільки вони не повністю відображають події, які мали місце, так як є уривистими.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Чайки О.Ф., які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів та просили її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Згідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: 
а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; 
б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; 
в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Відповідно до п. 8.9б ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно до п.2.1.а. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно до диспозиції ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом з його результатом огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною першою статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у невиконанні ним як водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, повторне протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом та відмову в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 122-2, ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколів по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №390926, ЕПР1№390940 та ЕПР1 №390931 від 14 липня 2025 року вбачається, що 14 липня 2025 року о 00:19 год. в с. Ветли по вул. Поліській водій ОСОБА_1 керував мотоциклом «Viper 150», д.н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискових маяків синього та червоного кольорів та звукової сирени, чим порушив вимоги 2.4 ПДР України; крім того, 14 липня 2025 року о 00:19 год. в с. Ветли по вул. Поліській водій ОСОБА_1 керував мотоциклом «Viper 150», д.н.з. НОМЕР_2  не маючи посвідчення водія відповідної категорії чим вчинив дане діяння повторно протягом року згідно постанови серії ЕНА №4337919 від 23.03.2025 року чим порушив п.2.1.а. ПДР України; окрім того, 14 липня 2025 року о 00:19 год. в с. Ветли по вул. Поліській водій ОСОБА_1 керував мотоциклом «Viper 150», д.н.з. НОМЕР_2  з явними ознаками алкогольного сп`яніння: а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота та поведінка що не відповідає обстановці, що склалась. Від проходження огляду у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер 6820 на місці зупинки та в ближньому лікувальному закладі КП ЛБЛ Любешівської селищної ради відмовився в категоричній формі. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.п.2.4, 2.1.а., 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколах про адміністративне правопорушення; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.07.2025 року; зобов`язанням до протоколу ЕПР 1 №390931 від 14.07.2025 року; витягом по наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії В; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5216483 від 14.07.2025 року, за ч.5 ст. 121 КУпАП, яка на день розгляду даної справи судом не скасована і є чинною; довідкою перевірки на повторність, згідно якої ОСОБА_1 має повторність вчинення порушень, передбачених ч.ч.2-4 ст. 126 КУпАП, 23.03.2025 року постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4337919 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень; а також наявними в матеріалах справи відеозаписами обставин події з нагрудної камери працівників поліції та відеореєстратора із службового автомобіля останніх. 
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) апелянтом не надано.
Вказані протоколи відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оформлені компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка їх склала, в яких чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Також, вказані обставини підтверджуються відеозаписами з місця події, відеофіксація яких велась на нагрудні бодікамери працівників поліції та відеореєстратор службового автомобіля останніх.
На відеозаписах зафіксовано, факт керування ОСОБА_1 мотоциклом, а також не виконання ним законної вимоги поліцейського про зупинку мотоцикла. Наздогнавши ОСОБА_1 він нецензурно лається на поліцейських, в цілому поводиться агресивно. З відеозаписів вбачається, як працівник поліції повідомляє, що у випадку продовження такої поведінки, він змушений буде застосувати силу. ОСОБА_1 не реагує та продовжує агресивно поводитися. Працівник поліції заламує руку ОСОБА_1 та попереджає, що у випадку продовження такої поведінки його буде затримано. ОСОБА_1 заспокоюється, працівник поліції його відпускає. В подальшому працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або в медичному закладі на що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється. Через короткий проміжок часу ОСОБА_1 знову починає агресувати, працівники поліції знову застосовують до нього фізичну силу. В подальшому працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 його права та складають протоколи про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудної бодікамери працівників поліції та відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції є належними, допустимими та переконливими, оскільки відеозаписи містить усі необхідні складові для визнання їх даних доказами, зібраними в установленому законом порядку.
Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.
Наявні у матеріалах справи відеозаписи хоча і є не безперервними, складаються із окремих відео файлів, проте вони не спростовують правильних висновків суду про наявність в діях ОСОБА_1 вини та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи ОСОБА_1 про недопустимість доказів, на які посилається суд першої інстанції в судовому рішенні, не заслуговують на увагу, оскільки всі докази у справі зібрані в порядку визначеному законом, й вони не викликають сумнівів у їх достовірності та судом надано їм належну і обґрунтовану правову оцінку.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.5 ст. 126, ч.1ст.130 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Згідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.
При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.
Згідно з частиною першою статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 261 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.
Аналізуючи додані до матеріалів справи відеозаписи, необхідно констатувати агресивну поведінку ОСОБА_1 , що відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про Національну поліцію» давало право поліцейським застосувати до нього фізичну силу. При цьому поліцейські, оцінюючи ситуацію, не вбачали підстав для затримання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначене не можна вважати порушенням права ОСОБА_1 на захист.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким суд дав правильну та неупереджену оцінку і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленого судового рішення.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч.5 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2,ч.5 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, визначив стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, яке повністю відповідає положенням ст.ст.23, 33 КУпАП
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
У зв`язку з цим, апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи – ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді щодо нього, – без змін.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи – ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року, щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду      В.А. Подолюк