ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/1350/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/94/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Корюківська міська рада Корюківського району Чернігівської області
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Корюківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (суддя Кутовий Ю.С.), ухвалене в м.Корюківка, 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового трьохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Позов мотивовано тим, що після смерті бабусі позивача залишилася спадщина, яка знаходиться на території земель Корюківської об`єднаної територіальної громади Корюківської міської ради (колишньої Перелюбської ради), а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ЧН №0217860 від 12 серпня 1996 року, на земельну ділянку розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі. Ще за життя ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно своєму сину ОСОБА_3 (батьку позивача). За доводами ОСОБА_1 , його батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своє життя своїм правом на спадкове майно після померлої ОСОБА_2 не скористався, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, що залишився після смерті ОСОБА_2 , звернувся до нотаріальної контори, однак виявилося, що він вже пропустив встановлений законодавцем строк на подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказує, що не звернувся своєчасно до нотаріальної контори, оскільки на той час ще був живий його батько – спадкоємець за заповітом та за законом першої черги. Крім того, він не був обізнаний в цивільному законодавстві, не знав правил і порядку прийняття спадщини та не мав змоги одержати належну правову допомогу.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що підстави, на які посилається позивач, а саме незнання позивачем діючого законодавства не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що батько позивача земельну ділянку та будинок, які залишилися від його матері, використовував для особистих потреб без вступу у спадщину. За доводами ОСОБА_1 , про існування сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_2 , він дізнався після смерті батька, коли знайшов сертифікат серед бабиних старих фотографій та документів. Вказує, що судом не враховано той факт, що відповідач не заперечує проти позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що відповідно до сертифікату серії ЧН №0217860 від 12 серпня 1996 року ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.5).
19 січня 2004 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за Законом матиме право, в тому числі жилий будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 , заповідала ОСОБА_3 (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с.4).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Згідно з довідкою Корюківської міської ради від 09 квітня 2024 року ОСОБА_2 з 19 жовтня 1977 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно погосподарської книги №1 на 2001-2005 роки являлась головою домогосподарства, особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.6).
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження на а.с.10.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року для повного та об`єктивного розгляду справи було витребувано від приватного нотаріуса Корюківського нотаріального округу Гайдук С.В., Корюківської державної нотаріальної контори та Державного нотаріального архіву Чернігівської області інформацію або витяг із Спадкового реєстру про наявність/відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , а також від Другої Чернігівської державної нотаріальної контори - інформацію або витяг із Спадкового реєстру про наявність/відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 . 
Друга чернігівська державна нотаріальна контора у відповідь на запит повідомила, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 за даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у вказаній нотаріальній конторі не заводилась.
Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Гайдук С.В. на запит суду повідомила, що нею не заводилась спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Згідно з листом Державного нотаріального архіву від 26 листопада 2025 року спадкова справа до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Корюківською державною нотаріальною конторою не заводилась.
Виходячи з приписів ч.2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України, з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, колегія суддів апеляційного суду приймає в якості належних надані заявницею докази.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у нього права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосунках спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.
У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, ОСОБА_1 не заперечує, що він у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 не навів та не обгрунтував поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій. Отже суд першої інстанції на підставі належної оцінки наявних у справі доказів дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. 
Сам позивач зазначає, що є спадкоємцем п`ятої черги.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ст.1259 ЦК України).
За матеріалами справи встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є її син – батько позивача.
Вважаючи, що він має право на спадкування після смерті бабусі, позивач ОСОБА_1 не звернувся у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини. При цьому, той факт, що спадкоємець за заповітом – батько позивача використовував спадкове майно для особистих потреб без вступу у спадщину, не може бути визнано поважною причиною пропуску спадкоємцем за законом строку на прийняття спадщини. Також такою причиною не може бути визнаний факт, що ОСОБА_1 дізнався про існування сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я ОСОБА_2 , після смерті батька.
Посилання позивача на те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Враховуючи, що в даній справі не встановлено законних підстав для задоволення позовних вимог, погодження Корюківської міської ради з позовними вимогами ОСОБА_1 не можуть бути визнані підставою для задоволення позову.
Враховуючи викладене в сукупності, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий: Судді: