П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3624/25	

Категорія:106030200 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:02.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєва Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування п.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 17 березня 2025 року №75/нст в частині виключення позивача зі списків особового складу.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач протиправно наказом від 17 березня 2025 року виключив її із особового складу частини з 17 вересня 2024 року. Військовослужбовець забезпечується всіма видами забезпечення до останнього дня перебування в списках особового складу та не може бути виключеним "заднім числом" і до проведення розрахунків по всіх видах забезпечення. Відповідач не розрахувався з позивачем ні за період з 27 червня 2024 року по 17 вересня 2024 року; ні за період з 27 червня 2024 року по 17 березня 2025 року. Позивач була виключена без її згоди зі списків особового складу 17 вересня 2024 року, тобто раніше, ніж проведено повний розрахунок з нею по грошовому забезпеченню, і у той спосіб, коли таке виключення відбувається у дату, яка передує даті видання такого наказу.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що оскільки заборгованість перед позивачем була виплачена 17 вересня 2024 року, тому з цього дня вона й була виключена із особового складу частини. Правових підстав для виплати грошового забезпечення позивачу немає відповідно до наказу Міноборони України №260.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до МЗВ ВСП відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- фактично відповідач закінчив проходження військової служби позивачу з 17 вересня 2024 року за 6 (шість) місяців до видання наказу, чим порушив права позивача на: на врахування страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII (далі – Закон №2232-ХІІ), а також ряду виплат: грошового забезпечення, матеріально допомоги, компенсацію за невикористане речове майно, дні невикористаної відпустки та ін. Такі дії не передбачені чинним законодавством, порушують права позивача та є протиправними. оскільки днем закінчення військової служби згідно з ч.2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військово-навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України, військовослужбовець повинен бути розрахованим по всім видам забезпечення по дату його виключення зі списків особового складу. Отже, підсумовуючи обставини справи, хочу зазначити, що предметом даного позову є – правомірність/чи неправомірність п.1 оскаржуваного наказу в частині виключення мене зі списків особового складу, в умовах того, що виключення позивача зі списків особового складу відбувається в дату (17 вересня 2024 року), що передує даті видання наказу (17 березня 2025 року), а також того, що на час видання наказу відповідач не повністю розрахувався з позивачем по грошовому забезпеченню;
- відповідач повинен був виключити позивача зі списків особового складу 17 березня 2025 року. Апелянт вказує, що повторне її виключення зі списків особового складу відбулося з порушенням її прав, в незаконний спосіб, сам наказ є незаконним та підлягає скасуванню, наказ був скасованим в частині виключення позивача зі списків особового складу, що свідчить про те, і має наслідком юридичний факт, що позивач продовжувала перебувати в списках особового складу до моменту її "повторного" виключення зі списків особового складу. Що, в свою чергу, не може мати наслідком дозволити роботодавцю звільняти працівника "заднім" числом з роботи, порушуючи його права на врахування трудового стажу та ін. В рамках даної справи не розглядається бездіяльність відповідача, пов`язана з невиплатою грошового забезпечення в період вимушеного прогулу (в той час як позивач перебував в списках особового складу) та не отримував належне грошове забезпечення, хоча позивач вважає, що має право на таку виплату, в даній справі позивач очікувала від суду першої інстанції дослідження оскаржуваного наказу на предмет його законності/незаконності, але суд першої інстанції оминув в оскаржуваному рішенні дане питання.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Позивач проходив військову службу у МЗВ ВСП та наказом начальника МЗВ ВСП (по особовому складу) від 24 червня 2024 року №17-РС звільнена у відставку за пп."б" п.3 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 26 червня 2024 року №150 позивача з 26 червня 2024 року виключено зі списків особового складу відділу та з усіх видів забезпечення. Також у наказі зазначено, що необхідно виплатити грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в сумі 169 140,34 грн. через військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі №400/6746/24 (залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року) задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано п.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 26 червня 2024 року №150 в частині виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У рішенні суду зазначено, що "норма, передбачена п.242 Положення, в імперативній формі забороняє виключення військовослужбовця з особового складу військової частини до проведення з ним всіх розрахунків, за винятком згоди його на виключення без проведення такого розрахунку.
Щодо застосування положення п.242 Положення склалася стала судова практика Верховного Суду, сформульована у постановах від 10 травня 2019 року у справі №814/1113/16, від 12 листопада 2019 року у справі №815/7098/16, від 05 грудня 2019 року у справі №420/6263/18, від 28 липня 2020 року у справ №495/707/14-а, від 04 листопада 2020 року у справі №808/1854/16, від 21 вересня 2023 року у справі №420/4487/19, відповідно до якої, у розумінні п.242 Положення №1153/2008 відповідач не може виключити позивача без його згоди зі списків особового складу військової частини у тому випадку, якщо не провів з ним розрахунок, тобто не виплатив усі ним же встановлені платежі.
У цьому випадку, мова як раз йде про самостійно визначену відповідачем суму компенсації за речове майно позивача в розмірі 169 140,34 грн. Тобто, стосовно нарахування та виплати цієї суми відсутній спір, а у такому випадку, у відповідача не було право на відрахування позивача з особового складу військової частини до виплати на її користь у тому числі і цієї суми."
У відзиві зазначено, що у зв`язку з виплатою військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсації недоотриманого речового забезпечення за період проходження військової служби у складі МЗВ ВСП та необхідністю виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі №400/6746/24, начальником МЗВ ВСП прийнято наказ (по стройовій частині) від 25 лютого 2025 року №57/ нст про скасування абз.2 п.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 26 червня 2024 року №150.
Начальником МЗВ ВСП прийнято наказ (по стройовій частині) від 17 березня 2025 року №75/нст, яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 вересня 2024 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що посада позивачем була здана 26 червня 2024 року, про що було зазначено у п.1 Наказу №150 від 26 червня 2024 року, який є чинним та не скасований, тому відсутні правові підстави для нарахування позивачу грошове забезпечення до 17 вересня 2024 року.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач обґрунтовував протиправність спірного наказу тим, що фактично відповідач закінчив проходження військової служби позивача з 17 вересня 2024 року за 6 (шість) місяців до видання наказу, чим порушив права позивача на врахування страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також ряду виплат: грошового забезпечення, матеріальної допомоги, компенсацію за невикористане речове майно, дні невикористаної відпустки та ін. 
Оскільки захисту судом підлягають тільки порушені права та інтереси, то суд першої інстанції зазначив, що виключення позивача з особового складу з 17 вересня 2024 року наказом від 17 березня 2025 року не порушує її прав.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявними матеріалами справи підтверджено правомірність спірного наказу, а наведені позивачем доводи не дають суду підстав для його скасування.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2 ст. 24 Закону №2232-XI, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно ч.1 ст. 26 Закону №2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно ч.9 ст. 26 Закону №2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008), визначає порядок проходження громадянами України (військової служби у Збройних Силах України) та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно п.232 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності оскаржуваного наказу в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини.
З вищевикладених правових норм вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.
Як вбачається з матеріалів справи, в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховано компенсацію недоотриманого речового забезпечення за період проходження військової служби у складі МЗВ ВСП та у зв`язку з необхідністю виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду АС від 19 серпня 2024 року у справі №400/6746/24, начальником МЗВ ВСП прийнято наказ (по стройовій частині) від 25 лютого 2025 року №57/нст про скасування абз.2 п.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 26 червня 2024 року №150.
Начальником МЗВ ВСП прийнято наказ (по стройовій частині) від 17 березня 2025 року №75/нст, яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 вересня 2024 року.
Разом з тим, як встановлено колегією суддів, 17 вересня 2024 року з позивачем було здійснено остаточний розрахунок зі сплати компенсації за неотримане речове майно у розмірі 166 603,23 грн., що підтверджується відомістю розподілу виплат до в/ч НОМЕР_1 від 17 вересня 2024 року.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що відповідач 17 вересня 2024 року здійснив з позивачем повний розрахунок, тоді як лише 15 січня 2025 року рішення суду у справі №400/6746/24 набрало законної сили та на виконання зазначеного рішення було прийнято наказ (по стройовій частині) від 17 березня 2025 року №75/нст, яким позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 вересня 2024 року.
Тобто, на виконання рішення суду позивача було виключено зі складу МЗВ ВСП датою остаточного розрахунку – 17 вересня 2024 року.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що дії відповідача по виключенню позивача зі списків особового складу 17 вересня 2024 року відповідають діючому законодавству, зокрема, правовим нормам викладеним у Законі №2232-ХІІ та Положенні №1153/2008.
З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання апелянта на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №420/6263/18 є необґрунтованим, оскільки у згаданій справі спірним моментом є невиплата грошових коштів, а не затримка в розрахунку. Затримка в розрахунку не є підставою для скасування п.1 наказу начальника МЗВ ВСП (по стройовій частині) від 17 березня 2025 року №75/нст в частині виключення позивача зі списків особового складу.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.