номер провадження справи 24/191/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026 Справа № 908/3776/25
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, за участю секретаря судового засідання Коваль А.К., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/3776/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” (65123, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 95, кв. 146, код ЄДРПОУ 43243617)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНКАМ ФІНАНС” (69096, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11А, каб. № 8, код ЄДРПОУ 40308189) 
про стягнення 116106,30 грн

за участю представників:
від позивача: Стройкова М.Д., ордер серія ВН № 1625084 від 20.10.2025 (в режимі відеоконференції) 
від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНКАМ ФІНАНС” про стягнення основного боргу за договором поставки в спрощеній формі за попередньо оплаченими та невикористаними паливними картками в розмірі 116106,30 грн. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 17.12.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3776/25 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.
В обґрунтування підстав позову вказано про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю “ІНКАМ ФІНАНС” зобов`язання в частині передачі попередньо оплаченого товару в повному обсязі, яке виникло на підставі первинних бухгалтерських документів (за договором поставки у спрощеній формі), що є підставою для стягнення суми вартості невикористаних паливних карток з відповідача. До попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат позивачем віднесено 33200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані у передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3776/25 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/191/25. Судове засідання для розгляду справи призначено на 05.01.2026.
05.01.2026 здійснювалась технічна фіксація судового засідання за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. 
Судом перевірена явка представників сторін. Відводів складу суду не заявлено. Заяви та клопотання відсутні. 
Представник позивача підтримала позов в повному обсязі. 
Представник відповідача у судове засідання 05.01.2026 не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Своїм правом бути присутніми у судовому засіданні відповідач не скористався. Письмового відзиву не надав.
Ухвалу суду від 03.12.2025 про відкриття провадження у справі № 908/3776/25 направлено судом відповідачу в його електронний кабінет та доставлено 19.12.2025, про що свідчить довідка Господарського суду Запорізької області про доставку електронного листа. 
Суд враховує, що відповідно до ст. 6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7).
Отже, отримання процесуальних документів через підсистему "Електронний суд" є належним способом повідомлення для осіб, які в обов`язковому порядку мають зареєструвати електронний кабінет в системі ЄСІКС.
Крім того, про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/3776/25.
Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі “Пономарьов проти України” від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки судом належним чином виконано обов`язок та вжито заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
В засіданні 05.01.2026, на підставі ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику позивача повідомлено про дату складення повного тексту судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” (Покупець, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю “ІНКАМ ФІНАНС” (Продавець, відповідач у справі) дійшли усної домовленості щодо поставки відповідачем паливно-мастильних матеріалів за паливними картками. 
Після узгодження необхідних об`ємів палива, Продавцем були виставлені Покупцю відповідні рахунки_фактури, а саме: 
- від 12.10.2023 № 0010/1036763 на оплату 1000 літрів дизпалива на загальну суму 52000,00 грн, які сплачено ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» у повному обсязі згідно платіжної інструкції від 12.10.2023 № 285; 
- від 08.07.2024 № 0010/1002638 на оплату 2500 літрів дизпалива на загальну суму 122475,00 грн, які сплачено ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» у повному обсязі згідно платіжної інструкції від 09.07.2024 № 1762.
За період з травня по листопад 2024 року ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» було передано, а ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» отримано дизпаливо у загальній кількості 1130 літрів на суму 58368,70 грн., що підтверджується видатковими накладними:
- № 0010/1000498 від 31.05.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 200 л на загальну суму 10400,00 грн; 
- № 0010/1000664 від 30.06.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 200 л на загальну суму 10400,00 грн;
- № 0010/1001014 від 31.08.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 200 л на загальну суму 10400,00 грн; 
- № 0010/1001231 від 30.09.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 200 л на загальну суму 10400,00 грн; 
- № 0010/1001380 від 31.10.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 200 л на загальну суму 10400,00 грн; 
- № 0010/1001606 від 30.11.2024, якою підтверджується поставка дизпалива у кількості 130 л на загальну суму 6368,70 грн. 
За поясненнями позивача, дизпаливо отримувалось через АЗС «АВІАС» з використанням паливних карток № 2002 3011 8131 8581 та № 2002 3011 2312 161, які були надані постачальником. При цьому, не зважаючи на те, що позивачем належним чином виконано зобов`язання з оплати товару – дизельного палива, починаючи з січня 2025 року по теперішній час, жодна АЗС «АВІАС», яка має здійснювати передачу нафтопродуктів у відносинах між позивачем та відповідачем, не передає позивачу товар і не надає жодної інформації стосовного відповідних причин. Співробітники ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» протягом 2025 року неодноразово намагались отримати дизельне паливо на АЗС «АВІАС» з використанням паливних карток, однак, паливо на АЗС було відсутнє. Про відсутність палива на АЗС співробітники позивача неодноразово повідомляли керівництво ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ»,що підтверджується копіями повідомлень про відсутність палива від 01.04.2025, від 01.09.2025, від 28.11.2025. Також був складений відповідний акт про відсутність палива на АЗС «АВІАС» від 01.09.2025. Станом на теперішній час, наявні у місті Одеса АЗС «АВІАС» взагалі не працюють, відомості про наявність палива та про його вартість на інформаційних табло АЗС відсутні, приміщення АЗС зачинені (фото АЗС станом на грудень 2025). 
22.10.2025 позивачем на адресу ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» було направлено вимогу від 21.10.2025 з проханням поставити ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» оплачений товар – дизельне паливо на загальну суму 116106,30 грн або повернути суму попередньо оплати протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги, але не пізніше 05 листопада 2025 року. Вимога отримана відповідачем 27.10.2025, про що свідчить інформація з офіційного сайта Укрпошти щодо відстеження трекінгу поштового відправлення. 
Повторно, 02.12.2025 на адресу ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» позивачем направлена вимога від 28.11.2025 з проханням повернути ТОВ «ТД АГРО ЕЛІТ» суму попередньої оплати у розмірі 116106,30 грн у найкоротший строк з моменту отримання даної вимоги, але не пізніше ніж через 7 днів. Згідно інформації з офіційного сайта Укрпошти щодо відстеження трекінгу поштового відправлення вимога отримана відповідачем 08.12.2025.
Вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.
За твердженням позивача, починаючи з січня 2025 року по теперішній час, зобов`язання з поставки оплаченого (за попередньою оплатою) товару ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» не виконуються, а саме: не поставлено товар у кількості 2370 л на загальну суму 116106,30 грн. 
Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки оплаченого товару стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.
Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За змістом пунктів 2, 4 зазначеної статті, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Статтею 205 Цивільного кодексу України визначено:
1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
2. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
3. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Стаття 207 ЦК України закріплює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 173 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин та діяв до 28.08.2025) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Як випливає з матеріалів справи, на підставі рахунків-фактур та двосторонньо підписаних видаткових накладних між позивачем та відповідачем склалися господарські відносини, у розумінні ст. 202 ЦК України, що породили взаємні обов`язки, а саме обов`язки відповідача полягають у поставці товару позивачу, а обов`язки позивача - у прийнятті товару та його оплаті.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними вважаються умови, які є необхідними і достатніми для укладення договору. Перелік істотних умов безпосередньо залежить від виду конкретного договору. 
В даному випадку, у спірних видаткових накладних міститься назва продукції, одиниця виміру, кількість, ціна та вартість товару, тобто всі відомості, які необхідні для укладення договору поставки (купівлі-продажу). 
Таким чином, суд відзначає, що дії сторін в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов`язки, аналогічні зобов`язанням за договором купівлі-продажу. Ці дії згідно ст.ст. 11, 655, 692 ЦК України є підставою виникнення у відповідача обов`язку поставити попередньо оплачений позивачем.
Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Згідно із ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. 
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. 
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (абзац 2 п. 3 Правил). 
Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку (пункит 9 Правил). 
При цьому, на сайті постачальника: https://avias.ua/ розміщена Угода з користувачем (https://avias.ua/dokumenti-ta-instrukcii/terms_of_use/), якою передбачено, що «Угода є публічним Договором купівлі-продажу, згідно ст. 633 Цивільного Кодексу України, ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 40308189, пропонує всім дієздатним фізичним особам, юридичним особам, фізичним особам-підприємцям (надалі Покупець, Користувач) купити Товар через мобільний додаток та/або сайт Продавця». 
Згідно пункту 1.7.1 вказаної Угоди фізична пластикова картка – пластикова картка, як засіб підтвердження права Покупця або уповноваженої (довіреної) особи Покупця, на отримання пального (визначеного найменування та кількості), за допомогою Терміналу або Мобільного додатку, на АЗС Продавця, що зазначені на Веб-сайті. 
Суд установив, що позивач свої зобов`язання за договором поставки у спрощений спосіб виконав. Вартість товару, обумовленого у рахунках-фактурах та видаткових накладних, сплачено в повному обсязі. 
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 №3-30гс13 по справі №5011-42/13539-2012. 
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений (невідпущений) товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем. 
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання. 
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. 
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19. 
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідач не дотримався встановлених Договорами умов щодо передачі товару позивачеві в обумовленій кількості. Відтак, у нього виник обов`язок повернути суму грошових коштів, сплачених позивачем в якості попередньої оплати за товар, який не переданий відповідачем. 
Відповідач попередню оплату в сумі 116106,30 грн за Договором не повернув. 
Після отримання від позивача претензій на виконання своїх зобов`язань відповідачем жодних дій не здійснено. Після пред`явлення позову у цій справі останній також не висловлював наміру вчинити дії по виконанню своїх зобов`язань.
З огляду на викладене, пред`явлена позивачем вимога про стягнення з відповідача вартості непоставленого товару за Договором у сумі 116106,30 грн є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.
Станом на час прийняття рішення судом у справі доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язання за договорами в частині передачі позивачу оплаченої продукції або повернення коштів, сплачених за неї, до суду надано не було надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 116106,30 грн підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Частинами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачем доведено обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.
Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України, визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання щодо видачі товару за попередньо оплаченими позивачем паливними картками, або звільнення його від такого обов`язку, суду не надав. 
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Враховуючи, що позов подано через підсистему “Електронний суд” та приписи ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються відповідача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2 422,40 грн судового збору.
Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору. 
З наявних матеріалів справи слідує, що Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн (платіжна інструкція №780 від 15.12.2025).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлений на рівні 3 028,00 грн.
Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що заявлено вимоги майнового характеру, у розумінні Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання означеного позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2 422,40 грн (3 028,00 грн. х 0,8).
Таким чином суд виходить з того, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено. При цьому, сума зайво сплаченого судового збору складає 605,60 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума зайво сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” судового збору в розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету - за наявності відповідного клопотання позивача. 
Керуючись ст. ст. 129, 231, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНКАМ ФІНАНС” (69096, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11А, каб. № 8, код ЄДРПОУ 40308189) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД АГРО ЕЛІТ” (65123, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 95, кв. 146, код ЄДРПОУ 43243617) суму попередньої оплати в розмірі 116106 (сто шістнадцять тисяч сто шість) грн 30 коп. та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2026.

Суддя Т.А. Азізбекян